# 66f1454adc5107c3e99e1be4b5250f43

Сергій

ЗМІНИ СЕБЕ


ЗАДУМАЙТЕСЬ НАД ІСТИННІСТЮ

Задумайтесь над істинністю слів:

Завжди потрібно починати з себе!

З думок своїх, переживань і снів,

Які щораз молитвами до неба!

Змінити неможливо цілий світ,

Коли тих змін в собі не потребуєш!

На серці важко розтопити лід,

Бо зазвичай, хоч слухаєш - не чуєш!

Життя біжить, а ми за ним, як тінь:

Хоч спроби є, не змінюєм нічого!

На фоні ситуацій-потрясінь,

Чекаємо покращення від Бога!

А він, Всевишній, дивиться з небес

І думає: "Напевно, "безталанні".

"Якби на мить сьогодні він воскрес

І доторкнувся серця на світанні!"

Задумайтесь над істинністю фраз:

"Почни із себе!", "Не гадай, що буде!",

"Не ображайся!", "Не тримай образ!"

Тоді лиш Бог про тебе не забуде!

Катерина Марчук


СЛОВА ВІД УПОРЯДНИКА


Є серед нас сьогодні пошуковці, дослідники, які мають талант у собі від

Творця-святого Духа (тобто, від тих позитивних енергій Всесвіту) і творчо з

натхненням досліджують і відкривають ті пласти Знань, якими Всесвіт поділився з

ними, залишаючи сліди своїх праць в книгах. Це їх внесок людству для зміни своєї

поведінки, для зміни свого світогляду кожним на зміст свого життя і його суттєвість в

таких змінах для своєї самоорганізації взаємин між собою і природою.

Багато з них розвинули і розширили ці пізнання більш глибинно і значимо для

основ самого ЖИТТЯ. Однозначно скажу, що і я погоджуюся з ними повністю тим, що

світом правлять духовні, позитивні якості життя з їх ідеологією: все во благо кожному і

всім.

Так, їх до цього пізнання вела Душа, їх духовні чуття на основі свого бачення

всіх процесів, які відбуваються між людьми, природою і космосом. Та досліджували, пізнавали, писали вони завдяки дарованому їм БОГом свідомому уму. С-відомому, як

такому що вже вів єство з відома Творця-святого Духа. Такий ум уже усвідомлював

відповідальність за кожне написане слово, за кожен постулат, за кожне визначення, за

кожну думку з врахуванням явних потреб наявного людства і наявних наслідків його

діяльності тут, на цій планеті.


Ми маємо всі вчитися жити по новому, чи по давно забутому старому у тих

взаєминах між собою, природою і Всесвітом, що забезпечить умови гармонійного

співжиття і гуманності в діях, як умова всезагального зростання духовних начал в

поведінці людства. Ми і тільки ми всі здатні є, коли зрозуміємо що ЖИТТЯ є умова в

усьому – в здатності бачити, чути, відчувати, ходити, працювати, міркувати, говорити.

Та якщо ми іще визначилися умом вчитися пізнавати, приймати і в першу чергу самим

творити якості духовні, то це відновлює в людині здатність спілкуватися зі Всевишнім

з БОГом-Творцем-святим Духом і всіма сподвижниками їх, які несли і несуть в люди

зріло і свідомо в життєві простори ці якості життя. Ми є свідомими співтворцями

позитивних енергій і це дає нам можливість організувати так життя на планеті, щоб не

було війн і злоби між людьми, а в стані благоговіння і любові творили в радості

доброту, з якої практично кожен чоловік пізнає своє покликання життям сюди, пізнає

Благодать святу.


СЛОВА ЧИТАЧУ


Я теж кланяюсь всім тим, хто зі своєї творчої праці живе, хто мудрий в діях, бо

тільки так і в результати їх праці направляються позитивні енергії. Рівних людей по

духовному розвитку нема, а єднає їх подібність устремлінь до істини - правди, правди

життя. Однак знаймо всі, що правда тримається між людьми завдяки Любові. От вона і

є основою гуманних взаємин між людьми, є здатною турбуватися про потребуючих і

тих, які хочуть жити вільно і гідно, хоча інколи без крихти хліба (образний вислів).

Саме такі здатні бути щиро добрими і саме з їх виростають ті, які Знають цю якість -

Любов.

Пізнавший цю якість, буде все своє свідоме життя будувати гармонійні

взаємини з усіма, кого зустрічатиме у своїй повсякденщині і цим вони ж є духовними

вчителями у своїх життєвих просторах. Вони є джерелом тих, хто здатен творити

гуманне суспільство, бо вони по своєму психічному складу є творцями і постійними

шукачами тих способів і методів – як гармонізувати це різнобарвне суспільство.

Так, ці напрацювання по реалізації цієї суспільної програми і були описані в

тих книгах, виходячи із земного розуміння можливостей моїх і мені подібних, як

нашими Знаннями і можливостями у формуванні ідеї такої спільноти через людські

уми. Ми цим і далі займаємося і це не є якимось обмеженим строком. Водночасі він має

між собою велику риску. І тому наша праця має йти паралельно з тими, хто здатен

суспільними механізмами вирішувати питання єднання людства на платформі

позитивних енергій.

ПОШИРЮЙТЕ ВСІ, хто вважає, що є потреба поширювати такі думки для

розмірковування в середовищі людства.


ПРЕДТЕЧІ


Зміни на краще потрібні і ці зміни здатні творити свідомо люди. Інші учасники

життя живуть по своїй заданій їм Творцем програмі. Тож тільки чоловіку дана воля дій

і можливість вибирати свій життєвий путь, щоб творити якості життя, чи вибирати путь

з можливих, або борсатися в повсякденній суєті і подеколи плодити діла лихі.

Так, по факту людство в основній масі прийняло путь зваб і легкості обманів, краж, війн наповнювати свої життя бажаними речами. Питання навіть у розмові з ними

не виникає: то була дія для вирішення потреб, без яких продовжувати життя

неможливо, чи то нас до дій спонукала жадоба мати такі речі, які вони бачили в інших, а тепер бачити можна і по телевізору і в телефонах. Ці фактори сильно похитнули

життєві установки людства.

Та все ж серед нас живуть ті, хто думками, словами, а особливо ділами своїми

проявляються собою, як істинні носії позитивних енергій, які вони уже свідомо несуть

межи люди. Це прекрасно і ми раді такими змінами в спільноті. Це стверджує мене

часто для продовження своєї місії в активному руслі, це дає осмисленості у житті, це

дає надію, що людство зможе за ці тридцять років застосувати цей шанс – зберегти

себе, планету, зберегти зв'язки зі Всесвітом.

Ось чому зміцнення Духом людства так радує нас, бо вже проявляються в ділах

ті якості духовні, які здатні відновити рівновагу, які здатні відновити забуті істини

життя. Ми самі, чи з іншими пізнаємо доброту твориму собою, чи іншими, або

спільними зусиллями – і це ж прекрасно! Та все ж значна частина людства не

усвідомлює небезпеки для життя, не усвідомлює значимість для людства наявність

енергій святого Духа і того, що саме ми маємо можливості стяжанням, творенням

позитивних енергій зміцнювати позиції ЙОГО серед нас. Правда, справедливість, правильність дій в поведінці з кожним днем ігнорувалася, а натомість негативні дії

почали легко прийматися у життя духовно незрілим суспільством.

На сьогодні людство є самим активним наплоджувачем гордині, гніву, образ, обманів, заздрощів, бійок, війн. І на сьогодні на планеті людство підійшло до критичної

межі в наплодженні негативних енергій. Є велика небезпека ввійти в стан знищення

майже всього людства. Нас кожного з’їдять ці енергії ненависті, жорстокості, злоби, бо

ми їх і є “творці”. А ці ж енергії поблукавши серед тих, кому ми їх посилали і

повертаються до нас, наплоджувачів, разом зі взятими в полон такими ж негативними

енергіями. Вони, носії, уже з’єднані невидимо з цілими потоками негативних енергій, які їх підтримують у їх же лихих несвідомих діях.

Так, уже як факт, що серед нас сьогодні є пошуковці, дослідники, які свідомі

того, що настав час діяти во ім’я спасіння людства у тих залишках часового періоду

дозрівання умів і наявної впертої боротьби окріпшого сатани за своє панування на

Землі.

Це ще одиниці свідомих, мудрих, духом прозрівших індивидів, які мають

талант у собі від Творця-святого Духа (тобто, від тих позитивних енергій Всесвіту) і зі

знаннями творчо з натхненням готувати ґрунт для змін. Вони уже зрілі духовно. Це

новітні вчителі для людських умів.

Сьогодні, як і завжди, людьми можна управляти через їх уми. Тут силою, брехнею не візьмеш. Нам слід опиратися на давно забуті істини основ співжиття

чоловіка з природою і космосом. Всесвітні потоки позитивних енергій діятимуть на

людську поведінку, на їх уми діями і свідомими умами цих предтеч, тобто тих, які

ідуть попереду, першопрохідці у цих сумерках, чи темноті, в яких сьогодні

перебувають уми людські. Вони гідно публічно і таємно активно взялися у цій своїй

місії просвітництва і навчання словом і ділом, щоб допомогти кожному.

Ці слова направлені до кожного з наміром розбудити уми людські для змін у

поведінці, а це їх готовність чути і прийняти ці знання предтеч. Вони підготують

людство і виростуть серед них нові месії на всіх теренах планети, як друге пришестя

Христоса Духом святим.

Знаковим є те, що ми щорічно споминаємо Воскресіння Христоса для

проголошення обіцянки публічно, що ми прийняли його послання відновлювати

щовесни на цілий рік якості життя у кожному дні. Чого такі слова "ХРИСТОС

ВОСКРЕС" ми з радістю говоримо усім у ці весняні до літніх праздників (до Трійці)?

Бо радіємо, що відроджується природа, а з нею й ми, воскресло життя на Землі і ми

маємо далі у цьому настрої цю радість Благодаті-подяки життям нести. Такий стан, такі

відчуття радості у нас з відновленням, з воскресіння в нас якостей духовних - Доброти, Щастя, Любові, які ми в культ возвели з напоминання Іісуса Христоса, щоб ми ці якості

вирощували у собі. Тож Воскресіння Христоса і знову й знову напоминає нам це його

знакове послання. Тож говорячи "ВОІСТИНУ ВОСКРЕС" , то цим підтверджуємо що

ми з Іісусом будемо щоденно в думці і відповідно в дії внесемо ці енергії доброти і

ЛЮБОВІ. Бажаю, щоб усі свідомо творили ці якості у собі і віншуймо Христоса-Месію

за це щовесни. Він гідно прийняв смерть тіла, бо усвідомлював у ній сенс життя для

всього людства. Таку велику Душу він носив у собі. Вона десь і далі проявляє себе і

інколи і в наших життях. Славословімо його за це!

Вийде відновити, коли ми почемо потрошку змінюватися. Вийде, коли людина

усвідомить, те, що її тримає, що їй не дає духовно і матеріально зростати, бо за цим

завжди є помилки минулого, чи помилки родові. Цим слід займатися. А якщо сам

добродіяч і відчуває тяжкість, то це пряма підказка Сущого - негайно починати зміни.

Джерело чуття виснаженості, загальної тяжкості в тому, що ми маємо. чи предки мали

таку душу з долею щасливою, доброю і ми їх просто прожили з насолодою, а нічого не

принесли в життя позитивного, як для свого життя, то так і іншим потребуючим.

Знаю, що Ви, Юрій, Орест, Светлана, Людмила і інші уже здатні займатися

цією важкою працею - єднати і навчати. Однак на сьогодні у нас обмежені можливості

в людських ресурсах. На це потрібен час. Він потрібен і мені, бо теж маю вирощувати

собі сподвижників, як і Ви зі своїх можливостей, гуртуючи і налагоджуючи

енергетичний зв’язок з ними. В цих пошуках є умова одноразового живого спілкування.

Я вже повідомляв Вам про свої відчуття важкості тих Знань, які я поки не можу

розіслати конкретним індивідам-пошуковцям-учням. Вони ще підростають. Знання

Всесвіту їм принесуть інші.

Це частково буде раптовий стрибок і в даний час космос поки що відмежувався

енергетично від енергетики людства на нашій планеті. Тому тепер ми маємо самі

показати, заявити про свої можливості створювати умови, можливості реалізовувати ці

програми – тоді буде і дієва допомога.

Людство зневірене і збайдужіле до всього і визріла потреба вибудовувати

нового ідола, ідеологію на основі наявних Знань, виникла потреба зменшити дію

негативу в тих тотальних намаганнях глобально і до дрібниць маніпулювати

людськими умами, бо для Всевишнього це буде втрата визначальної ланки (людства) в

кругообігу всесвітніх енергій.


ВИЗРІЛІ ПОТРЕБИ І ДЖЕРЕЛА ЗНАНЬ

Це наша з Вами всіма, міркуючими людьми, місія - готувати ґрунт для цього.

Ми сьогодні є предтечами великих змін.

Людство, яке вже набуло задатків на готову ідеологію, на очікування легшого

життя і далі в собі їх нестиме. Тому і перед філософами стоїть термінове питання на

сьогоднішні великі зміни в технологіях – готувати нову ідеологію. Можливо це буде

суто наукова, прагматична, можливо модернізуються давні ідеології з якостями життя

до сьогоднішніх викликів.

Ця ідейна конструкція має в собі поєднати прояви технологічного прориву і

наявним економічним безладом у прив’язці з соціальною проблемою людського

фактору, як свідомого творця духовних якостей життя.

Сьогодні людству потрібно добродіяльністю в стані справедливості, відповідальності і з любов’ю стяжати якості духовні, щоб зрозуміти, певній критичній

масі, що терміново людству слід готувати нову суспільну ідеологію, нового ідола, щоб

зацікавити до ЖИТТЯ.

Саме людська спільнота тисячоліттями уже послуговується в організації цього

приземленого життя ідеологіями, різними ідолами. Сьогодні постало питання для

потреб людства при його зневірі і байдужості до старих ідеологій – вишуковувати, вибудовувати конструкцію нової позитивно налаштованої ідеології на якостях життя, бо саме так людство готове і придатне для сприйняття і прийняття цих змін на краще, а

не пливти за ідеологією тепер існуючого самознищення.

Сергій Миколин


Вже багато років я перебуваю у пошуках та міркуваннях про шляхи створення

гуманного суспільства. Які соціокультурні настанови допоможуть запобігти, або хоч би

пом'якшити ціннісний хаос нашого суспільства? Велике значення для розвитку людини

є не тільки сімейне виховання, але й той дух, та духовна атмосфера, яка домінує в

суспільстві. Ми живемо в особливий, дуже важкий час: Україна упродовж третини

століття знаходиться в полі радикальних трансформацій: відбувається соціальна, економічна, політична і духовна революція. З тоталітарного суспільства хворобливо

народжується суспільство посттоталітарне. Процес цей виявився дуже хворобливим.

Кризовий стан, в якому перебуває наш соціум, соціологи називають аномією. АНОМІЯ

(букв. беззаконня, безнормність) – це соціальна і духовна патологія, розлад людських

зв'язків і дезорганізація громадських інститутів, масова девіантна і злочинна поведінка.

Це стан, при якому значна частина суспільства свідомо порушує норми моралі і закони.

Аномія виникла в результаті руйнування солідарності традиційного суспільства за

умови затримки формування солідарності суспільства цивільного. Стан аномії країни

Заходу пережили в період становлення буржуазного суспільства, трансформації

громадської людини у вільного індивіда. Сьогодні цей стан переживають усі

посткомуністичні держави.

Головною причиною появи гуманістичного психоаналізу було зростаюче

незадоволення механістичним, споживчим, гедоністичним характером західної

культури, криза якої з особливою гостротою проявила потребу в «новій реальності», в

новій системі стосунків, в нових базових цінностях, таких як орієнтація на

самореалізацію, віра в можливості самовдосконалення, потребу в максимальному

саморозкритті людини. Головна особливість гуманістичного психоаналізу полягала в

тому, що об'єктом аналізу стали не неврози, патології і психічні відхилення, а

повноцінна, душевно і духовно здорова особа.

Свою наукову і педагогічну діяльність я постійно спрямовував на реалізацію

ідей радикального гуманізму. Свої багаторічні теоретичні та практичні напрацювання я

намагаюсь донести, до тих хто мене може почути.

Вчені створили нову модель людини, суть якої вони бачили у свободі, спонтанності, здатності людини бути власною причиною своєї поведінки і

внутрішнього зростання, самоактуалізації і любові. Спільними зусиллями вони

показали, що людина детермінується не лише несвідомими імпульсами (як в

класичному психоаналізі), не лише соціальними умовами (як в марксизмі), не лише

своїм минулим (як у більшості психологічних шкіл), але і надій на майбутнє, вірою в

ідеали, здатністю творити себе.

Юрій Наріжний.

Сергій Миколин з книги “світ навиворіт, а ми ниточки у нім”


ПРОЕКТ СВІТОБУДОВИ

Вселенна дивилася на Землю, сидячи в кінці дня на краю Галактики, і часто й

тяжко зітхаючи, бо стільки часу тихо спостерігає за злобою на ній, за гидотою в

поведінці людства, якому й кінця не видно.

Взялося людство ділити землю, не маючи докорів сумління у собі, бо ніхто на

Землі не має для цього повноважень. Нема таких на ній, хто може її давати, дарувати, продавати, бо земля ізначально була першою із життям і зі здатністю кормити якихось

бактерій, букашок…Колишні ленні умови передбачали право на керування людьми і

вони не стосувалися землі.

Так, земля першою була і життям наповнена, вона й тоді годувала всіх і

прихистком була для всіх, Тож не зазіхаймо люди ми на працю чужу, хоч Творець не

чужий, та все ж і не власність наша, бо по суті ми самі собі часто не даємо ради... Люди

розуміли, що земля дана всьому живому на планеті для життя.

Тепер взялися ділити землю, яка фактично не належала і не належить людям з

цими прекрасними родючими ґрунтами, лісами, річками, як і повітрям, сонцем, які є

над ними. Те ж скажемо і про надра.

Тому, як ми можемо сказати, що земля комусь конкретно належить? Громада

колегіально може надавати право і лиш вона в межах можливості тих територій, які

потрібні їм для життя з умовою не нашкодити іншим учасникам життя і водночас дбати

про інтереси громади з основною умовою, що лиш десятина прибутку могла лишатися

в таких наймачів. Це є правильна вибудова взаємин між людьми і є умовою для життя

всім. Наймачі – це сім’я, чи більше, але енергетично вона забезпечує життя усім

іншим. Так пропорція порушена, але активна діяльність якраз і є тим фактором, який і

споживає ці десять відсотків енергій на всі процеси – свої особисті і своєї здатності і

вмінь розширювати виробництво в кількісних і якісних показниках. Фактично наймач

може жити, як і всі при трьох процентах.

Та людську жадобу до збагачення не можна сьогодні так просто зупинити.

Тому суть і зміст цієї ситуації, цих стосунків дає можливості керувати іншими собі

подібними уже зі своїх інтересів, а не з потреб БОГа і членів громад.


ПОРУШЕНА ОСНОВА СПРАВЕДЛИВОГО СПІВЖИТТЯ ВСІХ.

Сьогодні корисливі люди у-за-кон-или “право власності” на майно, а тепер ще

й по всьому світу хочуть зробити землю (орну землю, надра, води і ліси) предметом

торгу і навіть на місяці ділянки купляють. В кого все це купляють, хто має на це право

продажу? Чи може Творець їм особисто продає і гроші-папірці у них бере? Звісно

абсурд.

ОБМАН великий людям роблять і тичуть всім під ніс папірці зі знаками

водяними, з підписами самих собі і печатки-знаки свої диявольські ставлять, яким і

назва є – “свідоцтво про право власності”. Про що ж свідчить цей папірець, коли

лежить у темнім сейфі, та й там йому байдуже, що буквами його списали. А люди

радіють, тішать своє его, що право-правда в них у сейфі лежить, а власність, тобто те, що має власну позицію у світі нарівні з усім присутнім, з людиною, сонцем, землею і

так далі, перед Творцем, перед Всесвітом, то так і певний наслідковий факт ідентичної

присутності. Якби моя бабця були живі, то сказала би: “Дурдом якийсь!”

Та нема і бути не може бути жива земля річчю для окремих людей в кругообігу

енергій. Бо і вона, як і ми життями тут лиш тимчасові гості. Так, Творець і БОГ, відносно людства, нас усіх сюди пустив і дав плоди й харчі, та і можливість ще щось

добувати. Так живе і діє в цьому колооббігу енергій усе живе на Землі. Місія людини: свідомо творити позитивні енергії на планеті для забезпечення рівномірного, гармонійного співжиття усіх і всього, а також для Всесвіту. Ми, люди, втратили ці

взаємини РАЮ і прийшла пора відновити їх.

Люди думають, що вони на землі господарі є царі і творять з землею

немислиме: викачують з неї всі ресурси, вирубують ліси, загрязнюють повітря, а потім

жаліються, що бурі, повені, урагани пошкоджують їх майно, хати. А Земля ж теж жива, і вона скидає з себе все, що їй непотрібне і некорисне й шкідливе. Ось так, мабуть по

промислу Творця, вона й людей їхніми скуднми умами і лінивими руками у цих грипах, війнах, кризах позбудеться зі свого лиця; ось так вона очиститься й омиється від

нашого гніву, зла; від не розумних людей і їх зухвалих ідей.

Нам слід в основу покласти те, на чому єдналися колись люди, племена, народи

– ПРАВДУ, СПРАВЕДЛИВІСТЬ ВЗАЄМИН.


Та по факту ми залишаємо усе це при житті у тій миті смерті при пізнанні кінця

життя, що ми і не жили через швидкоплинність днів і років, та ще і в організованій

кожним собі суєті і біготні за надуманими бажаннями не зрілого ума. Так жили наші

батьки, так живемо й ми. Чого ж ми нехтуємо правду, справедливість? Поміркуймо

самі. Ми ж здатні ці якості відновлювати.

Хоча гнів і образа на життя ростуть, бо навіть у цю мить ми не визнаємо себе, що саме ми у ці дні і роки були творцями в них, чи споживачами, чи то лиш рабами, спізнаючи боротьбу і тяжкість і гіркоту буденщини. Ми не мали часу порадіти квіточці

– її красі, аромату; сонцю в його здатності нам безкорисно віддавати тепло і світло в

днях для процвітання життя; то так і дружині, і дітям… Чи ми бачили їх талант, чи ми

бачили, як вони росли…, а чи ми навчили їх пізнавати радість з того що живими вони і

ми були. Ми навіть можемо сказати, що жили поряд, та не знаємо того, чого вони

розумніші за нас, чи чого вони такі злі і прагматичні… Бо фактично ми і були

марнотратниками енергій життя і лиш споживацьки відносилися до всього того, що нас

оточувало. Ми є руйнівниками, хижими звірами, монстрами і були…

Що ж насправді з нами відбувається? Ми створені за образом і подобою Бога

як творці, будівничі, як носії позитивних енергій, а переродилися на вбивць, руйнівників і споживачів. Та центром страшної дії є ми, коли бачимо, відчуваємо це.

Ми з’єднані з цим простором, а інші не реагують і ці події їх не турбують, бо вони

знаходяться в інших енергетичних площинах і навіть учасники впевнені, що вони діють

правильно, відновлюючи, нібито, справедливість. Саме з не розуміння свого

призначення-покликання, ми так і руйнуємо самих себе.

Роль людини у всесвітніх енергіях – бути провідником божественної енергії, бути її найактивнішими свідомими творцями. То я питаю вас, шановні читачі, чи багато

ви бачили таких боголюдей.

Прийшла пора відновити забуті істини, якими вибудовується справжнє життя

на його чеснотах. Скрізь мають запанувати пріоритети, як мотивація до змін, як

потреба кожного прийняти участь у відновленні рівноваги між добром і злом, бо саме

заохочення людей створить умови для активації дій у збереженні життя у всіх його

проявах, а не до остаточної руйнації.

Ми самі бачимо, що дійсно живемо в якомусь перевернутому світі – на святе

говоримо диявольське, з творців добродіянь роблять посміховище… і знаходять для

цього обгрунтування, назвавши цю кризову ситуацію гібридною реальністю. Тільки це

не дійсність, а химера, чи ілюзія, в якій нічого доброго народитися не зможе.

У суспільному житті мають домінувати духовні якості, ідеї. Дітям з перших

днів треба прививати любов до життя, до оточуючого середовища, щоб вони вчилися

пізнавати це прекрасне життя, і творити щось позитивне з умінь і можливостей. Уже з

дитинства розуміла, що Душа людини є святим місцем в ній, а тіло є храмом для Душі, бо вона частинка божественних енергій

Чиє життя ми так недбало знищуємо повсякденно? То ж мабуть і діти в нас

цього вчаться? Але тепер ми хочемо усі, щоб воно було наповнене якостями життя. То

хто буде займатися цим? Мабуть ми самі маємо починати у своїх життях і бути

прикладом у поведінці для дітей. А ми їх в лицемірстві у церкву до брехливих міфів

вели і говорили, що це БОГ, що це ЖИТТЯ, яке створив мудрий Творець-Дух святий. І

цим обманули їх, давши ці назви дияволу-сатані, бо фактично у житті вони знали лише

їх – ті лінощі, обмани, гнів, жорстокість, злобу…

Ось чому в ці дитячі роки, коли духовність ще не окріпла в них і є відсутність

життєвого досвіду, то слід не допускати дітей до комп’ютерних ігор і, навіть, є

злочинною дією батьків, коли вони не дбають за свою дитину до повноліття, чи

відсторонилися тим, що дитина сидить, ніби то тихенько на дивані, а її ум і психіка

давно плюнула на життя і на чесноти життя.

Такий стан комп’ютерізації, тотального контролю за умоналаштованістю умів, саном духовного здоров’я людини і є по факту тією зброєю для знищення залишків

святого в кожній людині. Уже зараз спостерігається тенденція погіршення здоров’я

людини, яка так сильно прикипіла до телевізора, комп’ютера, телефонів. Я визріла

тенденція сповільненого фізичного і духовного виродження людської спільноти. Це

відкрита війна сатани проти Святого Духа в людях.


перешкоди

Так, Дух святий є істина і Він є начало творяще (Творець) і Дух є Рух енергій

світлих і чистих. Тому по правді ми мали би усі Його триматися, бо і істинних його

сподвижників так мало було і є на Землі. Та людство приймає багатьох, хто хоча би

трошки від сну їх пробуджує. Це теж неосудне нами. Підходить нам у цьому житті

приймаємо, а ні, то промовчимо, проігноруємо, або злобою закипимо.

Помилок за кожним є багато, бо наші життя є лиш каплі одинокі по землі і

лиш, коли вони проходять через випробування в життєвих бурях, проходячи через

грязь, чистилища своїми умами і тілами до стану самоусвідомлення своєї суті, тоді

вони енергетично і єднаються з Океаном енергій святого Духа, з енергіями життя, з

енергіями любові і доброти.

Так життя є повсюди і це засвідчує те, що нашою цивілізацією керує більш

розумніша цивілізація з космосу, чи з присутніх поряд форм життя в паралелях поряд з

нами. Ми практично є сировина, чи є творцями енергій самого Життя, тобто джерелом, двигуном цих енергій, які ми маємо у своїх тілах і здатності ума формувати нові

програми життя тим, хто йде за ними. Ми є цілісний комбінат цілісності, чи типажем

всієї цілісності з енергіями доброти, любові і зла. Ми всі маємо у собі певну програму

для циклічних дій зі здатністю вирощувати позитивні енергії з негативних, дотримуючи

рівновагу, що і є ресурсами розвитку від нижчого до вищого. Ось чому дехто критикує

процеси Творця з Його еволюційним підходом у підготовці умов для розвитку

духовних центрів і зокрема в людині.

Космос у кожному із нас має своїх подібних до нас енергетично прототипів.

Тому Душа, що є суть психіки людини, суть її поведінки із життя в життя

запрограмована в нашому цьому центрі Душі з визначеним місцем у тілі і має у собі

вічний прижиттєвий двигун, який забезпечує енергетично її діяльність. Це наша

програма, наш біочіп, який кожному із нас вмонтовується при зачатті фізичних клітин

сперматозоїда і яйцеклітини.

Про це є знання і тому сучасна цивілізація робить спроби вмонтувати свої

ЧІПи в людське тіло. Існують напрацювання, є розробки по створенню умов, коли

ймовірно можна поміняти наявний біочіп на уже наявний в людства ЧІП уже в

дорослих людях. Є експерименти у півстоліття, та не можуть очистити, умертвити

старий біочіп і технологи іще не мають цього двигуна, генератора,(батарейки) щоб

енергетично живити наявний чіп енергіями.

Ця ідея реалізується і уже є на Землі ті, хто в цій цивілізації створить умови і

буде все таки вмонтовано ці чіпи. Ця цивілізація проживе це жахіття криз, війн, і цей

геноцид з усіма негативними проявами. Хоча в найближчий час вони шукатимуть

способи, методи, умови, щоб змінити своїх космічних керівників і самим ними бути, розширюючи свої можливості на інших планетах. Діючі творці не так просто здадуть

свої ці позиції...

Та не довго і ці князі сидітимуть у своїх кріслах, бо ідеї, які уже

обговорюються людством про відновлення давно забутих істин, чи тієї ідеї, яка дасть

людству можливості налагодити гармонійні взаємини на гуманних основах.

Ми здатні пом’якшити цей сплеск негативних енергій, можемо скоротити

суттєво строки цього перехідного періоду саме шляхом збільшення у наших взаєминах

якостей життя.

Та великими руйнівниками свого життя є ми. Окрім того ще й здатні руйнувати

життя рідних і близьких своїм невмінням, невіглаством…

Отож, давайте ще розглянемо, як створюється для нас наша видима дійсність…

Наша сучасна псевдокультура державами, партіями, релігійними традиціями

через ЗМІ навіює нам у голови величезну кількість позитивних очікувань переважно у

розпалюванні наших приземлених бажань, бажань матеріального. І тому не дивно, що з

юних літ ми спрямовуємося і на подібні псевдоуспіхи, змагальність, боротьбу за місце

у житті, навчають оманливим по суті і змісту устремлінням, бо бажаючи бути

щасливішим, то це обов’язкове отримання матеріальних придбань, бажають здоров’я, розуму і, ніби, цим вказують про наше нікудишнє здоров’я, про нашу розумову

відсталість. А якщо ми стаємо успішними у кар’єрному зростанні, коли ми проявляємо

сексуальність сонмом любовниць, то тоді нам одні заздрять, інші проклинають. Якось

так виходить, що ми пасивні до якостей життя, коли не хочемо пізнавати їх істинну

суть і зміст, а активно приймаємо участь у збільшенні у собі і в просторах негативних

енергій. Бо і суть побажань іде з того, що бажаючий бажає те, чого не має у себе, тобто

зроблено енергетичний голий негативний посил, або засвідчують про те, чого в нас, нібито, нема (фактично ж вони не можуть мати інформацію про наш стан і наші

можливості), а цим вказують і наголошують, що нам це треба вважати, як свою

особисту недосконалість, ваду… і ми починаємо реагувати, бо прийняли цей посил і

починаємо реально бачити, що некрасиві, що недолюблені… Ми починаємо дійсно

діяти, щоб стати такими, як нам побажали.

Ми не схотіли побачити себе самі.

І коли ви стоїте перед дзеркалом і переконуєте себе, що ви красиві, - це все

тому, що ви вважаєте, - що ви недостатньо красиві…

Ви дотримуєтеся порад, як правильно організовувати стосунки й побачення, -

тому, що вважаєте себе недолюбленими…, бо по справжньому щаслива людина не

буде стояти перед дзеркалом і повторювати, що вона красива, чи щаслива…

Нам радять про те, як треба правильно заробляти грубі гроші, тому що

вважається, що у нас немає достатньо грошей… Знаймо істину люди, що ми басимо

світ і оточуючих саме так, якими ми самі є по факту. Тож і інші так само говорять діють

від свого наявного стану, Коли ми це зрозуміємо, то в нас відпаде потреба реагувати на

все це і ми не будемо це приймати у себе, не будемо витрачати енергії життя на пусті і

не значимі дії. Тож відкинувши з ума увесь цей хлам, бо інакше і назвати його не

можна, то в ума появиться час подивитися на себе, на своє місце у цім світі, ми і світ

побачимо по іншому, в інших ракурсах і цінностях, якщо це слово застосувати для

розуміння суті.

Світ постійно нашіптує нам, що шлях до чудового життя — це більше, більше, більше купувати, отримувати будь яким способом (силою, обманом…) і так до

фізичного і психічного виснаження. Ми самі перетворюємо життя на гонитву за

примарним щастям і за надуманими задоволеннями…

Та путь до щасливого життя зовсім не в тому, щоб мати більше, а навпаки

обходитися для забезпечення своєї життєдіяльності найменшим. Істинне щастя

визначає наш духовний стан, тобто вміння бути щасливим, вмінням любити і творити

доброту. Так ми часто витрачаємо життєві енергії на непотрібні речі у житті. Але ми

сфокусовані умом на нереальні, непотрібні речі і дії.

Нереальне створюється уявою і увічнюється нашими бажаннями. До чого це

призводить? До того, що людина страждає разом з тим, чим себе вважає. Рівень

духовної зрілості є тоді, коли ніщо зовнішнє не має цінності і наше серце готове

відпустити все. Все, що ми можемо пізнати своїм умом і відносимося до його функцій, а не до нас, як цілісності, тобто тієї єдності тіла, ума і Душі.

Але як ми можемо пізнавати ці перераховані речі, ситуації? Так, ми думаємо, що ми знаємо те то, яке бачити, щупати, можемо для цього підключити уяву, чи

організувати пошуки в інтернеті і навіть думаємо, що здатні визначити в певних

характеристиках всі їх прояви, визначити суть і зміст факту, події, а щоб своїм

пізнанням надати авторитетності, то можемо й описати. Саме так нас вчили батьки, школа. Та все ж наш ум здатен фокусуватися у більшості випадків на перешкодах, на

вадах. Він так влаштований, бо навчений. Тому для більшості людей земне життя – це

поле випробувань і страждань. А чого? Бо саме ці енергії негативні ми сприймали, ними наповнювали пам'ять, ними формували свою поведінку і на довгі роки.

Біль, страждання, боротьба при задоволенні мрій, бажань були і є основними

інструментами навчання людей на Землі. Нас навчають обманювати, лицемірити, ображати, мститися за образи і саме ці сестрички негативу притягують безліч інших їм

подібних. Тому всі знають, що нам доведеться пережити всі стадії страждань –

заперечення, гнів, погрози, бійки, наклепи, шантаж, торги, депресію чи злорадство. Все

це ми маємо знати, всю процедуру, всі тонкощі і результати таких взаємовідносин. Ми

приймаємо ці енергії, варимося в них і це є все разом взяте наше паскудне і обтяжливе

життя.

Це не життя, це постійні стреси і їх ми теж навчені долати алкоголем, наркотиками, чи самі стаємо великими нелюдами, монстрами, або божеволіємо від

безсилля справитися з цими нами ж наплодженими проблемами і негараздами. Душа

закрита для нас усім цим, вона обмежена і для зв'язку з космосом. Душа страждає, ум

біситься і організовує нові помилкові дії з такими ж помилковими результатами. Ми

все це просто переживаємо, чи можна сказати, що в цьому такому багні і виживаємо до

кончини днів життя.

Та не такі вже й страшні наші будь які помилки-гріхи. Ми їх часто і

виправляємо, розуміючи їх несправедливу суть. Добре, коли в нас спрацьовує контроль

– наша совість, то і дії не забаряться. Та все хочу з вами поділитися досвідом. Коли я

мав страх, чи думав постійно, що щось хочу, а для цього слід друга обманути, то саме

думкою м і притягували ці нехороші енергії і ми все таки робили цю помилку. Здається, що такі дії нам не по Душі і ми ними не займалися ніколи, тому й говоримо “Біс

попутав”. А він допоміг, бо ми кликали його собі у поміч, він завжди для таких носить

умови для страху, чи спонукає вкрасти, обманути. Саме ця здатність притягувати так у

своє життя подібні енергії і вводить нас в різні лукаві забобони. То знаймо що в

такому стані ми дійсно є знахідкою для сатани і він часто при його потребі, чи для

підживлення енергетичного знаходить саме таких. Саме забобони вводять часто нас в

стан страху і ми метаємося думками і навсправжки. Ось які ми “вмілі творці” робити

своє життя не скучним, бо завжди у якихось ділах задіяні. Так зупинімося все ж.

Поміркуймо. Ну, зробив погано, помилився, та в попередній стан ситуацію не

повернути, однак спроба і виправлення помилки часто прощається Всевишнім. Тому

при виникненні сумніву – брати, чи не брати участь в якійсь справі, чи моральних

сумнівах, докорах сумління, труднощах, то завжди звертаймося по допомогу до БОГа-Творця-святого Духа. Знаймо що людям часто відгукується на поміч свята Богородиця, Іісус Христос, чи близький духовно святий, чи духівник.

Не ходімо до ворожок. Людське повір’я говорить, що після освячення квартири

в дім, квартиру нікого не пускати протягом трьох днів. Хай заходять всі. Чистий

заповнить хату сміхом, а ті, хто з поганими помислами заходить, то вони метушаться, говорять те, про що не знають, путаються в думках…, тобто неадекватні, і вони ж скоро

й покидають вас. Бо так і без довіри і без суєвір’я знаймо всі, що хороше до хорошого, чи доброго тягнеться, а зле до злого, чи до брехуна преться.

Та коли ми починаємо над цим розмірковувати і шукати вихід, то нам багато

що відкривається – проходить час прозрінь і розуміння того, що ми все ж здатні

змінити умови свого життя. Першими діями ми маємо очистити своє життя від таких

дій в подальшому, а ті, задавнені, по можливостях виправити. Основна потреба в таких

діях, щоб очищеннями, каяттями, прощеннями ми підійшли до смерті без купи цього

життєвого сміття, без помилок і зберегли нові позитивні напрацювання, то тоді ця

Душа не понесе ці наші погані надбання в нові покоління. Споминаймо тих, хто пішов

життя, живими, коли вони ділилися з нами своїм теплом, щирістю, світлом з

благоговінням і любов'ю, а тим поганим, чого вчилися в них – то прощаймо і не

прив'язуймо їхні Душі до нашого життя, бо у них тепер інші програми, інші долі.

Такою дією ми звільняємо їх Душу від негативу і наповнюємо їх енергіями позитиву.

Це уже буде умовою для нових, хороших умов життя.

Кожен з нас проходить цей шлях. Така вже суть і зміст людського життя.


Насправді ж дійсне знаходиться за межами слів, визначень, бо його неможливо

виразити словами, а тільки сприймати напряму. Людина здатна відчувати єдність з усім

на планеті: з небом, сонцем, тваринами, іншими людьми. Просто потрібно навчитися

розчинятися в них своєю свідомістю. Це і є прямий досвід сприйняття і прийняття.


Кожен день БОГ-Творець-святий Дух посилає нам разом з сонцем і можливість

– змінити все, що робить нас нещасними. І кожного дня ми намагаємося робити вигляд, що не помічаємо можливості. А корені цього в тому, що батьки, школа і все

суспільство, яке фактично і саме цього навчене попередніми поколіннями, перенавчають нас приймати у свої життя ці не явні і непотрібні інформації і стиль

поведінки, яким ми знищуємо саму суть чоловіка.

Ось як чудово написав великий дослідник психіки людини Орест Байко:

“Дитина, оточена критикою — вчиться звинувачувати…

Дитина, оточена глузуваннями — вчиться бути недовірливою…

Дитина, оточена ворожістю — вчиться боротися…

Дитина, оточена злістю - вчиться завдавати болю…

Дитина, оточена нерозумінням — вчиться не чути інших…

Дитина, оточена обманом - вчиться брехати…

Дитина, оточена ганьбою — вчиться відчувати провину…

...і лише сильні душі можуть порвати це коло...

сильні душі - батьків, або швидко доросліючі душі дітей…

І тоді…

Дитина, оточена підтримкою - вчиться захищати…

Дитина, оточена очікуванням — вчиться бути терплячою…

Дитина, оточена похвалами — вчиться бути впевненою…

Дитина, оточена чесністю — вчиться бути справедливою…

Дитина, оточена безпекою - вчиться довірі…

Дитина, оточена любов'ю — вчиться любити і дарувати любов та

кохання…

Дитина, оточена волею дій - вчиться бути відповідальною за свої

рішення…”


Перші кроки до пошуку чогось бажаного у житті, перші кроки до всього

очікуваного від життя робимо тоді, коли ми самі почнемо давати життю, творити у

житті те, чого хотіли від життя - і процес піде.

Так, я усвідомив вже давно, що все для себе я маю робити сам, виходячи з

можливостей, Навіть неміч не виправдальна є для піклування, бо саме ситуація немічна

і вчить нам ум по іншому подивитися на світ.

Я написав, що присвячую книгу шукачам істини, щоб зростало число їх. Я є на

позиції шукача тепер, як і Ви, Орест, Ошо, Іісус, Будда, Конфуцій, Сократ. Ми всі

шукаємо і шукали її. Поряд з тим, одночасно своїми діями (поведінкою, написанням

цих слів) ще не є тими, хто, пишучи трактати і впевнений, що діє правильно, усвідомлюючи, чи не до не до кінця усвідомлюючи свій стан і можливості, та ми

ЄДИНІ ТИМ, ЩО СТВОРЮЄМО УМОВИ для зростання числа тих хто буде будувати

гармонійне, гуманне суспільство.

Вдвох і косити легше і скосиш більше. Та і сім’я формується з двох, щоб

народити сімох. Так, вдвох не самому підходити до таких визначальних справ.

Так, нам потрібне здоров’я і радість з цього, радість, що ми відчуваємо

затребуваність у цьому пошуку. Я ввійшов в цей процес, поза якимись бажаннями

життя. Отак вдихнув і дихаю, ніби в цій стихії був усе життя і мене ведуть ці чисті й

світлі енергії. Це путь мого єства. Знаю, мало читають про це, та писати, ніби, хтось

зве. Так, ми слабкі до Океану Духа, та міцні в крапельці цій, бо з нами поряд є інші.

Можливо і ми в темряві ходимо, бо буває, що наш ум є сліпим і не відкриває двері, щоб

світло від свічі Душі освітлювало багатьом життєві путі.


наближення

Я порадію дням, рокам життя свого, щоб показати значимість спілкування і

єднання духовного зростання окремими людьми, то так і спільноти всієї. Та

відповідальність перед Духом святим є уже й моя, бо все ж маю нести ці знання вам і

вчити навиків наблизитись до джерел духовних. Спершу тим допомогти, хто уже

відчуває присутність енергій духовних в своєму житті, то так і навкруги. Допомога

сьогодні потрібна багатьом, тому запрошую всіх – очищаймо себе від дій злих і по

настоянню ума без аналізу, оцінки, очікувань творімо добрії діла, бо саме цим ми здатні

розбудити себе від стану зневіри і байдужості. Такий підхід помічний для

напрацювання навичок у прийнятті енергій позитивних до такої міри, як звичайну

потребу поїсти.

Ми сьогодні досить сильно залізли умами словом і ділом у наплодженні

негативних енергій, бажаючи мати побільше і всього без своєї участі ума і тіла, а це

означає - забрати силою, стирити-украсти, обманути…

Тому нам слід відновити істинні основи життя, чи по новому навчитися жити

по правді і совісті, щоб все таки відновити цілісність людини, як тієї ланки кругообігу

енергій, яка здатна свідомо відкрити у собі духовний центр – Душу і вона тоді зможе

кожному допомогти, так як вона у нас фактично є частиною істинного БОГа нашого

Творця-святого Духа. Тоді ми здатні будемо відновити цілісність чоловіка.

Багато говорять, що не знають, та навчатися не поспішають, багато говорять, що немає сил і , ніби, виснажені ми, та не шукають джерел родових, не розуміють, що

хороші діла і очищають нас від зла і сил життєвих додадуть.

Я не маю права, як і ви, по правді здаватися у відмові від стяжання якостей

духовних перед світом, як не здавалися попередники усі, які Духа святого у собі несли, ідучи за покликом Душі. Так, це не просто! – можете закричати ви, та хто буде

починати, як не ми, щоб це світло прозріння своїм дітям у їх життя принести.

Так, багато насміхаються і говорять про мої дії, про мій ум, але про Душу не

говорять. Говорять про світ, але не про Духа святого.

Я відчуваю небезпеку для людства і чую ледь чутке биття шансу. Приймімо в

дію цей шанс, щоб зберегти себе і світ. Люди, прошу вас, допоможіть енергетично

творити позитив щомиті і щодня, бо в цьому спасіння Душ наших і ваших, то так і

спасіння планети, яка уже чекає, щоб ми її сприйняли, як РАЙ.

Ці слова допоможуть отримати потрібну допомогу, бо ми іще живі і здатні

спільно усім допомогти. Нам би почати цей процес очищення у собі спільнотою всією, процес наближення до Всевишнього. Я ввійшов у цей процес поза моєю волею, бо до

цього мене привела рідня і ви, а тепер мене ведуть чисті і світлі енергії. Я не здаюся і

прошу допомогти, бо це вже суть мого єства. Я маю над цим працювати. Читаючий ці

рядки має допитливий ум і по суті уже пошуковцем Істини є. Мені приємно це знати.

Тож починаймо збирати по крупицях загублені нами крупиці істини, щоб вони

знову були придатні для відбудови цього будинку для богів на цій прекрасній планеті.


відновлення


Ми в життєвих традиціях зберегли атрибути і словесну пам'ять православ’я, як

ідеології славословити правду, як основу вибудови взаємин між людьми; правди в дії, як би наріжного каменя світобудови. Так, це основна якість Життя. Тому можемо ми, і

так предки наші говорили, що П-РА-ВДА є відомою Всевишнім як Бога РА, який

правильно веде.

Поряд з цим Духовність людства вибудовувалась на позитивних якостях Духів, наявних духів в усьому живому і у Всесвіті і саме ці орієнтири визначали поведінку

людей. Світлі духи – правдиві, а темні духи – брехливі.

Життєва міць, сила правди в тому, що ми трималися купи, що ми були

милостивими до інших, а милосердя було буденною справою. Це була культура

поведінки всіх. Тримали культ правди і славословили за це Творця. Ми ж бо знаємо, що

суть і зміст слова ІСТИНА є подібне суті і змісту слову ПРАВДА. Пізнавший істину

життя не відмовиться від неї. Вона фундамент СВІТОБУДОВИ. Міцний фундамент, то

і цілісність духовного будинку всього Життя збереже. Тому цю якість ми і маємо

найпершою відновити у людських взаєминах.

Вона є со-вістю життя. А хто по со-вісті живе, того шанують люди, того

любить і БОГ-Творець-святий Дух. Це дасть відчути нашу єдність, нашу цілісність

можливостей нових. Правда дасть відчути гідність і волю в діях. Норми, канони, закони

відійдуть на смітники. Такого зміненого повороту в поведінці боятися нам не слід, бо з

нами Правда і Боги. Наша щирість і щедрість із правди до доброти і любові усіх веде.

Люди, які говорять правду і показують свої справжні почуття у діях, зовсім не

є слабкі, дурні, чи наївні. Вони настільки сильні, що не потребують масок лицемірства.

Так брехня може бути від рабського стану, та чи зможуть говорити правду ті, хто з волею бодається, не знаючи коренів родових...

Тож очищаймося від негативних енергій, коли постаємо перед вибором і маємо

можливість і міць духу відмовитися – то відмовляймося. Ця дія досить помічна на путі

духовного відновлення.

Хай у всіх нас буде завтра, а в ньому будуть люди ті. яким ми здатні довіряти!


Християнство привнесло в життя чуттєвість у взаємини. І Любов до всього і

вся була вознесена, як найвища якість духовності у вибудові взаємин між людьми, природою і Всесвітом. Однак з втратою довіри до правди, ми втратили і чутливість до

неї. Брехня давала привілеї у житті і ми життями опинялися в життєвому багні. Ми

втрачали духовний зв'язок з істинами життя. Життя нами вибирало орієнтиром

матеріальні статки.

Совість втратила свій вплив на дотримання рівноваги між енергіями добра і

зла, а вигода і користь стали основними у житті. Тоді в духовних практиках появилися

канони, статути, а суспільні інституції почали вводити дисципліну указами (фактично

казками, словами) і слово набуло вагомості, а не звук і не його темброве виголошення.

Цим відкрили у свої життя дорогу всім негативним енергія, які ми знаємо і по сьогодні.

Отак ця чутливість, чуттєвість була відповіддю на поширення між людьми

злоби, ненависті, жорстокості, розпусти, підступності, брехні… Люди відчували і

знали, що живуть уже не по правді і совісті, а живуть по здатності стати успішним, першим, маючи добру фізичну силу і певні матеріальні статки. Люди почали

розмірковувати за виживання у цьому змагальницькому світі, світі боротьби. Тож така

якість Духа, як Любов була помічна при самоналаштуванні і їй відгукувалися подібні

потоки енергій Всесвіту.

Тому милість, справедливість і чутливість, як і чуттєвість обєднали одним

словом – Любов. Так життєвим провідником людям у нових взаємовідносинах і таємно

виростала ця якість Творця – ЛЮБОВ серед людей. Вона була предтечею появи нової

ідеології, яка визрівала в середовищі людства. Це було християнство.

Так світлі, чисті, позитивні прояви цих енергій прийняло людство БОГом, основною частиною своєї поведінки у житті. Були відкриті і жорстокі гоніння на

сподвижників, вчителів, апостолів, носіїв цих духовних знань. Хто пізнавав собою

Любов, то це рівнялося прийняттю Творця-святого Духа у своє життя. Та демони, сатана так просто не здалися і в канони почали вносити свою стару, частково змінену

ідеологію користі, боротьби і, як метод, внесено емоцію страху з постійною

пропагандою видовищ, війн, голоду, які часто організовували представники демонів –

князі, вносячи тему нікчемності життя перед смертю. Життя людей було в руках князів-керівників спільнот. І це культивувалося у відносинах – хочеш жити, то дотримуйся

канонів і законів. Мови про якості життя відійшли в куточки пам’яті і Душ. Про

рівність, волю, радість життя заборонялося і говорити.

Любов є завдяки здатності людини приймати розумінням своїм світлих і

чистих енергій життя. Міркуючий, свідомий ум сьогодні є способом і методом всім хто

в житті вибирає той, чи інший спосіб для отримання результату з життєвих потреб, чи

то з бажань ума. А це до дев’яносто процентів людської спільноти. Значима кількість.

Та визріла потреба для змін не побоїться скудності бажань і намагань. Росте і буде

рости число прозрівших умом, чи пізнавших осяяння умом своєї місії у житті.

Чистота Духу у єстві приводить кожного до стану, в якому народжуються

думки про якості життя. Думка є матеріалізована енергія життя і святим духом вона

приходить в ум людський, який може прийняти для дій у життя єства, може

розмірковувати. Та ця іскра буде роздмухана у полум’я міркуючим умом. Світлі і

правдиві думки несуть у життя наші чистоту дій.

Знаймо люди, знаймо всі, що наше життя – це велике чудо творіння, за яким ми

відчуваємо невидимого, люблячого Творця світу цього.Також знаймо, що усі ми на

своєму духовному рівні з таких же можливостей творимо власну дійсність своїми

думками, словами і ділами.

Наша здатність бути подобою Творця в міркуваннях, словах і ділах у певному

житті приводить до зрілості ума – він є свідомим і уже як невичерпна скарбниця

можливостей. З цього часу ми, кожен такий, є в стані співтворця. Це прозрівші, святі.

духовні вчителі. Вони уже засвідчували і тепер свідчать словом і ділом, що наші думки

при допомозі ума здатні налаштовувати нас, як цілісність, на явне здійснення таких, бо вони свідомі і впевнені, що ці думки прийшли до них не випадково і саме по їх

можливостях втілювати у життя. Ось у цьому їх основна місія – навчатися створювати

самим і вчити інших будувати цей прекрасний новий світ, наповнюючи його

благодаттю світлої Любові.

Ми уже знаємо з вами, що цю якість поряд з правдою нам і далі потрібно

леліяти і внести в програму відновлення істини життя, як можливість щасливого життя.

Тож, наскільки ми оволодіємо цим вмінням, то настільки ж все це і буде дано в

можливостях нам творчо і з любов’ю здійснити як кінцевий продукт.

Це працює і ми стверджуємо. Якщо ми злі думки, бажання посилаємо, то вони

доходять до таких світових подібних потоків і таким прохачам приходить допомога, щоб реалізувати ці думки. За таким принципом працюють і світлі думки, які мають

зв'язок з джерелами позитивних енергій. Тож міркуючий ум сьогодні просить, вчить, шукає помічників і чим більше їх буде, тим збільшаться можливості для них і для

спільноти у засіві блага сере життя у спільноті. Тобто, кожна наша думка, бажання, прагнення, мрії, сподівання саме так сприймаються Всесвітом і відповідно дає подібну

поміч. Так – це здавалось би неймовірне чудо, та воно і є Явь. Возрадіймо люди такій

можливості і готуймо себе до таких дій, навчаймо себе таким діям з чистоти єства

свого, з усвідомлення того, що тільки від нашого вибору залежить те, що Всесвіт нам

дасть. Знаймо, що воля БОГа-Творця-святого Духа – це завжди тільки Любов у всіх її

проявах позитивних.

Тому, коли ми у своєму житті керуємось виключно якістю любові, то ми

сприяємо виконанню великого і грандіозного задуму Творця, ми співучасники цього

задуму. Ми, люди, маємо заявити потребу змін і почати здійснювати перші кроки, то

відгукнеться і Всевишній. Ми будемо у спільних енергетичних потоках і будемо

рухатися в одному напрямку по еволюційному векторному поширенні позитивної

енергії доброти.

Тож цілком можливим може бути, що думаючий зможе здійснити те, що

вибере його душа, чи свідомий ум. Так, це правильний задум Творця, то хай ця якість

Любові в нас зростає посилом святого Духа у кожне Життя і з кожного живого.

Дякуймо Йому за легкість посилу у цьому чудовому і дочасному повчанні у цих словах.

НАВЧАЙМОСЯ ЛЮДИ ЛЮБИТИ, поки іще живі і змогу маємо у собі!

Кожен спитає тепер, що якщо любити так просто й легко, то чому так важко

буває у взаєминах в буденні дні років?

“Адже, ще дуже часто зустрічаються випадки «важких» відносин при

заявленому коханні та любові між людьми… яке мало би призводити до радості у

стосунках і простоти та легкості у взаєминах, і взаємодії… а насправді – це дуже часто

все не так!...

Поміркуймо, подумаймо разом: чи легко буде комусь у близьких відносинах, коли хтось довгий час перебуває у близьких стосунках із людиною, у якої: інші думки і

почуття; інші інтереси; інші цінності; інші очікування, наприклад, щодо хатньої

роботи, сексу, грошей, релігії, батьківських обов'язків, вихідних, співвідношення

робочого, особистого і спільно проведеного часу; інший стиль спілкування, ведення

переговорів і самовираження; інше ставлення до того, що вам подобається, чого ви

боїтеся або що ненавидите; інші стимули для насолод, спорту, розваг або роботи; інші

стандарти чистоти; друзі та родичі, з якими ви не дуже ладнаєте; вироблені роками й

укорінені звички та дивацтва, які вас дратують...”

Коли ми навчимося цієї якості, цього мистецтва любити у всіляких життєвих

взаємодіях, стосунках, то з легкістю свідомо будемо приймати усі сторони у всіх

відтінках свого партнера, що не збігаються з вашими. Тоді весь розпач, образи і гнів

повністю розчиняться і ми відчуємо всю повноту щастя і всі найкращі принади

здорових взаємин. Основа цього будується на тому, що ми всі приходимо у цей світ

жити в стані щастя з любов’ю.

Ми відчули закоханість. Є імпульс додаткових енергій у собі і в просторі. То

саме їм ми і маємо дати волю у пошуках усвідомлюючи гру гормонів, соціальні

традиції, свої сподівання і очікування, як другорядні знаряддя ума, щоб цей стан

закоханості зберегти на все життя. Так, у більшості життєвих ситуацій саме наш ум

організовує ці другорядні умови і вводить в нас на хибний путь. По перше, ми в цей

момент витрачаємо дарма масу додаткових енергій життя, по друге, це хибний путь, бо

ми не знаємо, чи інший учасник закоханості так же думає і чи він буде слідувати нашій

програмі збереження стану закоханості. Але заковика тут велика, що навіть і так ми

стверджуємося в цій ситуації подібністю саме цієї процедури у збережені закоханості, то визнаймо, що вона в суті хибна із за нашої пошукової діяльності, із за намагань

зберегти.

Значимим у вибудові закоханості може бути корисливі мотиви матеріального

порядку, то так і фізичних задатків і здібностей. Та не останню роль грає і зовнішня

краса з макіяжу, з надбаних інформаційно манер поведінки, то маємо знати, що це усе

може зів’яти, чи зникнути при перших проблемах, тяжкостях уже в сім’ї. Ці штучно

вибудувані плани розлітаються в прах. Так і саме так діятиме наш прагматичний ум і

саме доми і приходимо до таких результатів.

Закоханість, є частиною енергій, як притаманні любові – подібністю проявів, емоційними діями, психічним станом єства і тим життєвим тонусом в устремлінні

доброту і радість творити, випромінюючи їх думками, словами і наповнюючи усі

щоденні діла у все навкруги і цим притягати подібних у своє життєве коло.

А як цей стан і здатність до таких дій вибудувати у собі і в майбутнього

супутника життя?

Ось тут буде і відповідь основна. Це все має бути самопливним процесом і

ввійти в стан закоханості допоможе наше розуміння того, що саме означені дії ми

маємо вирощувати тільки у собі. Коли і інша сторона так діє, то кріпне симпатія, бажання допомагати, ми шануємо одне одного, ми не помічаємо уже тих дрібних

помилок, як і раніше нас дратували , коли ми жили в батьківській сім’ї, коли були в

колі юнацьких компаній, ми уже є добрішими, бо навіть багато викидаємо вульгарних

слів з розмови.

В таких ситуаціях починають стосунки майже всі пари. Про це засвідчує саме

життя. Кохання з обох сторін буває рідко. Левовою часткою незрілого розуміння уже

сформованих таких стосунків є результат такої "КУЛЬТУРИ” поведінки суспільства.

Воно продукує і декларує у ЗМІ такі ситуації і не спонукає до виникнення питань, названих нами. Вчитися добродіяльності, тоді вона відкриє нам ум на нікчемність

нашої байдужості і буде прийняте рішення, яке збереже, чи зникне це джерело

наплодження гніву. образи, злоби в цьому союзі і далі на роки, бо це зло знищує усе - і

почини позитивні в подальшому із фальшивого суспільного досвіду. Бути в стані щастя

можна обом, але ми маємо змінюватися обоє для спільного життя. Тобто, це можливо.

Хоча роблять так одиниці. Інші мучаються. Тому такі стосунки не потрібні ні Життю, ні А і ні Б. Краще і далі вивчати себе, або своєю байдужістю зупинити розвиток єства, яке мало здатність до пізнання основ щастя.

Коли нам подобається квіточка, то ми її зриваємо. Але, якщо ми дійсно любимо

життя і маємо у собі любов, то ми таким способом не знищимо чиєсь життя, а

залишимо його цілісність, чи допоможемо з можливості, навіть поливатимемо, прополюватимемо, щоб дати їй можливість жити далі, а вона в подяку Творцю у її

житті і нам за участь таку у її житті порадує нас тоді, коли її красу, чи аромат чудовий

будемо бачити-відчувати їх, милуючи ум і Душу.

Квіточка - теж чиєсь життя і певна частина духовності, то і відносимося до неї і

до всього, як би до самого себе. Ось така різниця між тим, що нам подобається і тим, що ми називаємо любов’ю.

Саме закоханість, любов робить нас постійними, коли ми і є самі у такому

стані. Ось так і виходимо із взаємовідносин і входимо в життєву щасливу гру –

гармонійні і щасливі взаємини.

На теперішній час багато питань, щодо кращого життя, але я хочу запевнити і

запевняла раніше, що початок всього тільки з самого себе. Сьогодні в наш час дуже

багато злості, ненависті та осуду, пліток. Кожен діє по своїй дурості, або ж з

необережності, не по розумному. І лиш перегодя питає самого ж себе: чому у мене не

так, як у того, чи іншого друга? Прошу вас навчиться слідкувати за своїми думками, словами, та діями. Всевишній бачить все і дає всім по мірі необхідності, і стільки, скільки людина здатна потягнути цей шлях. Запам'ятаймо, що осудивши когось, то це

засуджуєш самого себе. Тому поговоримо трохи про засудження.

Треба відмовитися від цієї точки зору, що в людстві є два ворожі табори, дві

породи людей – праведні та грішні, призначені блаженству, чи приречені до загибелі.

Так не є. Бо посередині між ними величезна маса сірих. Творцю дорогі одинаково усі, і

тому Йому належить остаточний суд. Ось чому безпосередньо за словами Христоса

про любов йдуть слова про осуд: не осудіть, та не судимі будете. Не осудіть – і вам

легше буде тоді полюбити всякого; не осудіть – і у вас не буде ворогів. Дивіться на

«ворогів» як на хворих на одну з вами хворобу і залиште точку зору особистого суду і

займіть позицію зору Божого промислу у світі...

Осудом зайняте все наше життя. Ми не щадимо чужого імені, ми легковажно, часто навіть без злості, засуджуємо та обмовляємо, майже вже за звичкою. Як осіннє

листя шарудить і падає, і гниє, отруюючи повітря, так і осуди руйнують всяку справу, створюють обстановку недовіри та злості, гублять наші душі. Ознака неналежного

суду – пристрасність, злісність, безлюбовність від поблажливості до себе, невизнання

своїх помилкових вчинків-дій, та ще оця погордлива невгамовна вимогливість до

інших.

Осуд відпадає, якщо ми згадаємо нескінченну нашу заборгованість перед

Богом. Наше немилосердя, невблаганність, нещадність до людей загороджують шляхи

Божого до милосердя, віддаляють нас від Бога. Мудрість життя, зокрема, не бути

вимогливим до людей. Норма ставлення до наших ближніх – це вміння і здатність

прощати без кінця, тому що ми самі нескінченно потребуємо прощення. Будемо ж

поблажливішими, любовнішими один до одного: всім нам так потрібна взаємна

допомога і любов, і всі наші труднощі і прикрощі такі нікчемні перед вічністю.

З такими емоціями у судженнях довго нам іще іти до миру і доброти, до щастя і

любові. Такий сьогодні бардак у всьому світі. Страждає все людство, та відновити

якості духовні у житті чогось не поспішаємо ми. Подивимося на можливості свої і

кожен крок до святого Духа зроби…

Ми всі є частиною Всесвіту, бо зіткані з подібних йому енергій. Коли ми

дивимося на іншу людину, то побачимо, що вона також створена з тих самих енергій і

несе у собі той же відбиток вічності. Коли ми дивимося на когось таким чином, то

природньо відчуваємо до нього глибоку любов, прийняття, сприйняття, довіру, повагу і

бажання взаємодії у гармонійному єднанні. Чого так є? Бо так хочемо ми, щоб

сприймали нас саме так.

Хоча істинна Любов теж не може існувати без безлічі своїх найвищих аспектів

прояву і довіри та шани, як до себе так і до іншої людини.

Руйнація життя відбувається не із за відсутності любові, чи від нашої сильної

любові, бо коли руйнація, то це не було з любові і не є любов. Це наша пристрасть

володіти тим, що нам подобається, Нас влаштовують такі суспільні відносини, ми не

хочемо втрачати таких відносин і в своїй жадібності втримати уже таку "власність"

(когось іншого) і в неможливості втримати, починаємо гніватися, злобитися і воювати, руйнуючи все те, що було між нами прекрасного. Ми руйнуємо і не вміємо зрозуміти

того, чого ось так зникають такі відносини, які були до цього, бо про любов, чи навіть

про кохання, або про тимчасову закоханість уже не можна говорити, а в цілому, то їх і

не було. Бо все почалося з відносин, які влаштовували обох, якби ці відчуття були хоча

б в одного, то руйнації не було б. Могла залишитися дружба, чи розуміння того, що

життя має продовжуватися в мирі і гармонії, навіть по окремості.

Тому ми маємо розуміти всі, що ніхто нікому нічого не повинен, бо кожен

намагається взяти від життя все те, чого ми бажаємо, чи до чого доросла наша

духовність, або ми свідомо приймаємо від життя те, що воно нам дарує.

Чого одинакове пальто по різному сприймаємо ми на людях різних. Одна

людина надягає будь що, а все на ній виграває? Та бувають красиві люди і в різних

пальто і фігури до ладу по своєму. Та чогось біля одних тепло і затишно, а від інших

холодом віддає... Особливе чуття краси від наповненості любов'ю її.

Для чого ми стільки слів і думок внесли в розділ відновлення? Саме для того, що і любов, як і правду ми маємо зберегти для вибудови нової ідеології. Без них нікуди.

Чи ми будемо думати, що цих якостей не було до створення племен, чи їх не було до

появи Іісуса, чи Будди? Були! Ми цей відступ внесли сюди, що показати орієнтир, як

нам потрібно вчитися творити ці якості життя. Сьогодні майже цього не вчать. Ця

спаплюжена ідеологія любові теж втратила свої позиції, як і правда. А вони так

потрібні людству, щоб вийти зі стану злоби, ненависті, заздрощів, гніву…


Сьогоднішня затребуваність до людини, як основної ланки кругообігу енергій

зі здатністю усвідомлення своїх дій, потребою дієвості позитивних енергій в поведінці

людства, в її ідеології і в культурі поведінки. Це дієва ДОБРОТА.

Пізнавший її дію при даванні і прийманні в емоційному і матеріалізованому

плані є досить дієвим зрушенням до прийняття усіх, знаних людьми, якостей життя, то

цим так стверджуємо розумність людини, як індивида - HOMO SAPIENS. Розуміння

від споглядання відсутніх рівних умов у розвитку матеріальному і духовному спонукає

таких людей до милості, до милосердя з наявних можливостей.

Ось чому взяття із цих ідеологій позитивного досвіду є ґрунтом для створення

новітньої ідеології і реалізації її в КУЛЬТУРІ ЖИТТЯ, як гармонійні взаємини на

справедливості, доброті, любові, які б давали реальні результати задоволення від своєї

творчої праці, так і в емоційному налаштуванні себе до позитивних дій, то так і те

зриме духовне зростання і саму ефективність зростання кожним саме свідомим

приєднанням своїми енергіями життя до всезагальних потоків позитивних енергій

Всесвіту.

Поширення цих знань – це дія благодатна і так до доброти подібна, а ще крок

ступити і можна двері щастя у нове життя відчинити.

Ми всі відчуваємо тяжкість життя, по світу ширяться кризи, війни, зло, ненависть, жорстокість…, та все ж ми здатні уже сьогодні творити ДОБРОТУ, готові

вчитися, як її творити, готові поширювати Благодать святу, яка виходить з кожного при

творенні Доброти.

Сьогодні Доброта творить з нами чудеса, і ми з цього є щасливі. Вона сьогодні

має змогу надати кожному душевну допомогу, та і в житті не дасть залишитися при

біді. Доброта є поріг перед дверима Щастя, щоб увійти в кімнати Любові, цієї Духовної

світобудови...

Доброта – є найперша дія у житті людини будь якої, бо саме нею

відкриваються ворота до усвідомлення свого “Я”. Тому готуватися для цього слід, щоб

єством свідомо вже бути готовим до дій таких, а там з можливості і дія прийде. А

доброта завжди й у всіх з дарувань і дарів приймань вироста зі щирості і легкоти ума і

тіла бо Душа готова завжди до дій таких.

Навчаймо себе дарувати таємно, або з видимих потреб і чемно, бо це і є

складники доброти, які і вирощують мудрих і святих. Тому, зробивши добро, то знай, що чимскоріш про дію цю забувай, бо в дії такій закладена мораль, яка вміщає

обов’язок людини і те суспільне право для творення її.

Тому доброта кожному очі відкрива, на те, який милий світ до неї і вона

теплом, як сонце зігріва всю суть людську, розкриваючи в ній Творця.

Знаймо люди, знаймо всі, що для дій таких ми й народжені, що для цього

маємо Душу таку ми, і з дій доброти люди починали духом рости.

Інакше нас посварить, озлобить те зло, гнів, заздрість, обмани, війни і

спільнота розвалиться на куски, втративши зв’язки і лик людський. Та ще й часто так

буває, що зробивший добро, настирливо це пам’ятає і цим падає гріхом на дно. Або й

зігрітий добротою зі сторони, відразу ж БОГА забуває і в безпам’ятство впадає, думаючи, що Бог про нього завжди так подбає.

Ми звабилися на багато ганебних речах і прийняли чимало подібного у свої

життя. Так, ми звабники, ми жалюгідні брехуни, ми є жадібні і бажаючі істоти усього і

в усьому, та все ж не бажаємо до святого Духа йти. Страх, лінь, байдужість нас

голубить, а йти до Творця потрібно готуватися до того, щоб почати шукати путь до

Нього; нам ще слід навчитися очищати, вимощувати цей путь добрими ділами, бути

справедливими у діях і пізнати любов святу, як істину, як БОГа.

Від самого нашого народження перед нами відкриваються тисячі доріг. І вже, будучи навченими батьками, суспільством у своєму виборі ми не завжди керуємося з

правди й волі діяти, тому й на певному періоді життя визнаємо марноту життя – нічого

суттєво не надбали, нема чого споминати, і відчуття таке, що ніби не жили…

Чого так з нами є? Здається й завжди при ділах, та не мали ми божественної

іскри в ділах. Чого ми не шукали те, як можна жити в радості, не шукали відповіді для

себе – в чому смисл життя? Бо мабуть не для марноти ми прийшли життям сюди, а

маємо щось після себе хороше залишити.

Життя, обставини нас гнітили, ми й можливостей не мали, чи їх не шукали, щоб все таки бути вільним в діях. Ми боялися всього: батьків, роботи, відповідальності, сусіда, вчителя, начальника, держави, світу, БОГа і навіть Творця-святого Духа. Страх

у кліщах нас тримав. Ми ж не байдужими тоді іще були. Ось тепер розчарування

приходить, зневіра і ця дурна байдужість. Дехто починає злитися, ображатися на БОГа і

себе

Ось таким наповненням енергіями байдужості, розчарування і такими

міркуваннями ми і наповнюємо простори – це умови для підготовки до війни зі світом, з будь ким.

А в цих просторах найбільше перебувають наші діти. Ми ось так

неусвідомлено даруємо їм ці ж думки, слова і життєві навички, свій нікудишній досвід, прирікаючи на таке ж життя, яким ми самі жили. А ми ж навчилися цього при своїх

батьках… Що це замкнуте коло? То хіба ми можемо допустити думку що у світі є

добрий БОГ? Та ми і не станемо Його шукати. Але ж є в житі деколи ситуації в яких і

ми учасниками є, чи хоча би спостерігачами де є доброта, любов і є радість…є

справедливість. То навчаймося і собі такого, приймаймо у життя своє і збільшуймо у

своїх життях кількість таких подій.


Тому дуже значимо які якості засвоїть дитина в сім'ї, в своєму оточенні, бо це

безпосередньо впливає на розвиток дитини і на все її подальше життя.

Основні, базові моделі поведінки особистості засвоюються в родині, бо діти

неодмінно копіюють поведінку батьків. Тобто, навчити дитину бути щасливим і

цілісним можна з дитинства – потрібно бути гарним прикладом для наслідування.

Мова йде про те, що батьки мають не зламати дитячу психіку, вносячи в їх

поведінку крики, злобу, ненависть, страх, а у ці рочки їх любити і самим вчитися в них

тієї простоти, чистоти і любові; не мішати їм пізнавати світ у всіх його проявах, навіть

допомагати їм пізнавати те, що у природі у взаєминах між людьми є краса, доброта, щирість, щедрість а також ці якості самим постійно творити.

Саме так, своїм прикладом ми здатні передавати дітям свій досвід істинної

природи творця, який діти підхоплять і примножать у своєму особистому житті. Ми, батьки, маємо навчити дітей процесу усвідомленої творчості.

Такою своєю поведінкою, грою з дітьми, ми побачимо і те, до чого дитина

тягнеться своїм умом для дій і тут є можливість батькам допомогти розширити їх

пізнання чеснот життя, або коли ми є свідками, що дитина ламає машинки, кукли, то це

вже нам є підказка, що дитина страждає Душею і потребує допомоги від батьків. У них

є свій досвід, є свій нереалізований досвід і можливості допомогти дитині вийти з цього

стану. Так, це негативні прояви. Ось скільки праці і пошуків усього ми маємо знайти і

самі зрозуміти і допомогти , закласти потяг дитини до пошуків якостей життя.

Діти мають зрозуміти і прийняти у свою поведінку ці умови життя і знання, що право бути творцем отримують тільки ті, хто знаходиться в гармонії з собою і

світом, хто навчився оберігати наявну цілісність.

Інакше наші діти так і будуть ганятися за примарами зовнішнього світу, а це –

обрій-міраж: чим більше ми намагаємося до нього наблизитися, тим далі він

віддаляється. Навчаймо своїх дітей любити життя, навчаймо їх жити змалечку і даймо

їм вірні орієнтири в житті.


Ми можемо уже так говорити про ці речі, про ці дії, та все ж змінювати себе не

хочемо. Не дозріли умами ми, та і він весь час заклопотаний, а зупинити для інших

міркувань ми не вміємо іще. Як мотивувати його до змін, до розуміння потреби такої

всьому єству нашому. Не в шані сьогодні духовні якості, тому і ті кому відкрилася їх

благодать часто іще мають у собі страх і цим ховають свої знання і здатність

змінювати життя свої публічно. Так, публічно, бо людина бачачи позитивні зміни, уже

може при затрудненнях мотивувати ум до розмов із Сущим. Інші зі своїх бажань

повторюють інтуїтивно позитивні вчинки і відчуваючи з цього радість у житті, то і з

цієї частин багато є тих, хто здатен мотивувати свій ум для пошуків джерел своєї

радості. Такі зразу приймають ці знання у свої життя. Дійсно серед нас мало щасливих

людей, а як є, то вони не проявляють публічності, вони від свого щастя ще не

розуміють того, що своїми діями вони спонукають споглядальників до змін у собі, але

саме в стані щастя приходить до нас прозріння того, що щасливі хочуть створити

умови, щоб усі були щасливими.

Щасливі є ініціаторами побудови таких взаємин прекрасних між усіма, які ми

називаємо райськими. Хоча в них нема можливостей формувати нову культуру

поведінки спільноти, щоб почати готувати з потенційно готових індивидів наявними в

суспільстві способами і методами при наявній структурі інституцій і установ. Так, це

окремі насінини і це носії Знань і вони знають методи і способи підготовки розумних

людей. Але розумних і мудрих людей мало і в них нема можливості застосувати ці

способи і методи для вибудови нової ідеології, нової культури по відновленню

цілісності кожної людської істоти.

Та біда людства, що їх керівники не хочуть вирощувати розумних людей.

Вони їм мішатимуть робити їх темні справи, а своєю присутністю покажуть їх

нікчемність в керуванні націями, їх невміння створювати гармонійні взаємини між

усіма, їх невміння взаємодії з іншими державами, їх невміння упереджувати умови

наростання криз, чи війн.

Що ми робимо для того, щоб Благодать була у нас і навколо? Та ми лінивці по

суті. Хоча інколи здається очима все зробили би, та на все не вистачає сил. Здається

всіх би руками обійняв і в обіймах своїм тілом інших обігрів, та думаємо, теплоти мало

маємо. Здається долю людей перемінив би, та можливостей не має. Здається, хай би

був мир на землі, та чи ми придатні до цього ... Бо злий не може стати добрим, а добрий

не може бути злим. Не все ми можемо і не всесильні ми. Не вирощували ми такої сили, бо негідні наймення чоловік. Ми все речі збираємо, все спішимо. Речі миші, міль

гризуть, а то й лишаємо купи після життя, а поспіх знищує справжнє, душа

розчиняється в тривогах, і час знову таки йде в нікуди. Ми не маємо часу для молитви, для того, щоб погратися з дітьми, чи відвідати стареньку маму-тата…

Тож наявним святим старцям, духовним вчителям, мудрим людям

потрібно при можливості єднатися публічно, бо саме це дає іншим відчути, що

вони не загублені Душі, що вони не загубилися ще повністю у житті при своїй

зневірі і байдужості. Також і їм потрібно зміцнюватися Духом, потрібно готувати

учнів, щоб готувати умови, тим, хто йде за ними.


Творення доброти – це лиш перші поступи людини, щоб пізнавати духовні

істини, а все інше у життя прийде із ними: і любов, і матеріальні статки, і той

благодатний спокій, і для вибудови щастя знання і задатки.

Підсумовуючи ці думки цього розділу “відновлення”, де ми визначилися на

мудрості людській і зі всесвітніх Знань три головні напрямки для відновлення

рівноваги між позитивними і негативними енергіями і визначилися з методами і

способами зміцнити позиції духовних якостей:

– це те, щоб відновити Правду, справедливість у наших взаєминах, що

відновить щирість, довіру і волю у спілкуванні і в повсякденних діях;

– це відновити потужність такої якості Духа і Творця, як Любов. Вона

ніжніша, м’якша, чутлива у милості, милосерді, толерантності, мудрості у всіх

добрих починаннях кожною людиною і є посильною кожному;

– це активніше і свідомо почати вчитися дарувати, приймати подарунки, то цим навчимося давати просто так, бачачи, відчуваючи потребу допомоги в

інших. Це ази, це начала дієво проявляти і і сміливо творити Доброту, щоб люди

бачили і відчували в ній Правду Отця-Творця-святого Духа, щоб їх зігрівала

Благодать великої Любові

Тому бажаю всім почати творчі пошуки себе істинного у собі, у своїх

життєвих просторах.

Бо саме мотивація ума здатна налаштовувати нас до дієвих змін!!! Якщо ми

зможемо знайти підхід до ума і показати його здібності, то він на попередньому досвіді

здатен прийняти цю нову гру по новому у наявному житті.


прозріння і творчі пошуки себе


Робота рух. Рух - Життя. В нього вносимо ми частинки зла, чи доброти, лишаючи по собі нащадкам і Всесвіту сліди.... Очищається, оновлюється земля, простори і ми, люди, до цього вже готові.

В добру путь!!!


Сенс духовних прозрінь не обов'язково у тому, щоб ми неодмінно побачили

ангелів, але в тому, щоби щось ангельське ми вміли побачити у людях, у тих, хто

оточує тебе і уже були б готовими прийняти у своє життя і мали Благодать у собі

творити якості Життя. Прозріння - хороша річ, бо додає енергій для творіння.

Для того, щоб зрозуміти Знаковість промислів Творця-святого Духа, щоб

побачити цей знак самому, як запрошення до свідомого співтворіння чистих і світлих

енергій при житті, то для цього ми маємо почати очищення свого життя від наявних і

іще наплоджуваних нами негативних енергій. Без звільнення від них, чи не зможемо

вільно йти путями пізнання благодатного Життя. В забруднений дім, кімнату не

поспішають заходити енергії чисті, святі, бо там і місця для них нема, де бешкетує

нечистий.

Знак – це мить осяяння, це здатність побачити Світло, побачити дію

справедливості, доброти, любові зі своєї здатності до вільноти вибору, а потім зі стану

свідомого ума.

Якщо ми невдоволено бачимо одні помилки, недоліки, пороки, то хто ж ми тоді

самі за своєю внутрішньою суттю? Кожен помічає те, що йому самому природно.

Якщо ж в оточуючих нас людях ми спостерігаємо прояви доброго, чистого, ангельського, то, значить, Дух святий відвідав нас і не позбавив Своєї благодаті. Як

чудово, коли людина думає також як Творець цього світу.

А чи ми здатні подумати про те, що ангели і Творець втомлюються теж, коли

ми, творіння їх, несемо неспокій і тривогу для них, несемо брехню і зради, образи, вбивства, злість, які рани ятрять їхні віками.

Ніхто не зможе зупинити події, час яких настав.

Ніхто не зупинить поступ України до ВОЛІ, бо наш нарід визрів і пробудився.

Саме тому наші воїни демонструють дива мужності і майстерності на полі бою, вибиваючи ворога з нашої землі – цього прагнуть всі українці, творячи розитивні

енергії ділами і словами.

Ніхто не зможе більше зловживати нашою добротою і терпіти зрадницьку

поведінку, обмани, пусті обіцянки, вбивства…і тому ми маємо давати гідну і

справедливу відсіч словом, дією зразу ж. Так, ми відходимо від милосердя. Так воно і

є. Бо ми знаємо, що їх Душі в цих їх діях не повинні. Вони діяли з антижиттєвих наказів

мирських князів, господ суспільних, чи з корисливих бажань своїх умів. Так ми маємо

прощати їх слова і дії і так будемо поступати, щоб полегшити тягар їх Душ і ми

вчинимо справедливо, а їм наша відсіч буде повчанням, уроком життя не залежно від

того, чи в цю мить події вони усвідомлюють свої лихі дії, чи ні. Та знаймо що це їх

іспити і вони саме через ці уроки проходять, як і ми у цьому житті.

Та поряд з тим, ми все зваблюємо себе умами, терпимо принижуючі образи, гнів і ховаємо гіркі сльози за усмішкою, навчаючись лицемірити повсякчас й скрізь, але

не шукаємо ту любов святу і радість, не навчаємося їх творити з правди і доброти… То

куди ми йшли усі ці роки? А смерть уже на видноколі.

Ось такі розмірковування у житті при каятті через прощення і зміни ми й здатні

прозрівати всі. Тільки першу дію, перший крок зробімо самі… тільки не на словах, а в

дії. Каю-сь з грецької мови визначає усть дії – змінюю себе.

Чого наголошується саме на дієвості змін. Бо говорити ми уже навчилися і

саме з думки, що ми на старих залишках правди і любові приймемо за щирість і це буде

уже дією. То й навчаймося відкривати свої Душі, щоб ці якості прекрасні були у наших

словах і діях щомиті!!

Та життя засвідчує, що ми хочемо щасливого життя усі, одначе, зразу випливає

маса слів про методи і способи, які не дають їм реалізувати ці дії коли постає питання

вчитися творити цю якість. Мішають інші, мішають держави, релігії, впливові люди… і

це засвідчує, що співрозмовник не буде діяти, не буде змінюватися, навіть, не почувши

потреби і не спитавши про методи дій, якими можна сьогодні уже займатися для

творення позитиву кожним.


Сподвижниками цієї думки, ідеї в дії часто є ті, хто усвідомлює своє

покликання життями сюди з мудрості своєї, коли перебувають у стані щастя.

Є й такі серед нас, які в житейській суєті втомилися жити від свого негідного

життя. Ні не від життя, а саме з розуміння того, що воно є таким і ми жили нормально у

ньому, та це нове осмислення і є поштовхом думки, як мотиваційне спонукання до

створення нових і кращих умов – жити в радості. Саме цікавість і збуджує людину до

дій, саме з цікавості ми здатні пізнавати світ.... Спробували… і виявляється, що це

можливо. Відкриття! Так, відкриття у собі цієї здатності з мотиваційних потреб.

Таким поштовхом може бути чуття, чуття болей в тілі, негаразди різні, житейські проблеми, докори сумління за певні свої вчинки часто є спонукальним

поштовхом до пошуку істини, до пошуків сенсу життя. Мотив до змін виникає, коли

бажаємо уже вийти з полоси горя і біди, шукаючи втіхи в духовних надбаннях. Ми тоді

і явно здатні до змін і змінюємося в собі, змінюємо життєві пріорітети, змінюємо свої

погляди на саме життя, змінюємо свою поведінку. Ось чого часто люди говорять що

біда вчить жити, що війна змінює погляди на суть життя. так і є, бо ми стишуємо свої

бажання, стишуємо ту надуману злобу і на свої брехливі вчинки. Так, після кожної

війни приходить затишок, бо люди відходять від накопичення енергій боротьби і в

кожного постає питання наведення порядку в Душі, в сім’ї, в хаті, на подвір’ї – ми

стаємо умиротворені. Ось так творча праця і дає тиху радість за результати – ми

спокійні і є відчуття щастя, що закінчилася війна, що ми неусвідомлено ввійшли в стан

творчих надбань і завдячуємо творцю за те, що живі і здатні є до такої відновлювальної

праці.

Та знаймо люди, що ми приходимо життями усі для гідного і щасливого життя

і не залежно від того в якому рівні ми є по своєму духовному зростанні, Ми і мали би

ним жити в радості. Та умови проживання вплив на наші уми батьками, ріднею і всім

суспільством змінюють нашу поведінку, нашу долю, нашу програму, яка закладена в

нас на всі роки життя. Саме ці зміни, прилаштування, формування в дитячому умі

наявного світогляду і є причинами тих болей і проблем. Ми відхилилися від

божественного путі в гіршу сторону. Саме ці страждання вказують на ці факти, на ці

зміни.

Дехто із чистоти своєї духовної виходить на путь пошуку духовної їжі, або з

розуміння потреб змін і з чуття своєї відповідальності перед Життям, Творцем світу, святим Духом у пізнанні умов і можливостей для вгамування своїх бажань.

Цікаво те що в питаннях довіри, віри емоції, відчуття, чуття мають велику

значимість ніж факт великої поінформованості, здатності логічно викладати думки, здібності пам’яті. Тому в минувшині в умовах кустарного, одноосібного виробництва і

чимале обмеження в залученні до пізнання суспільних устроїв через навчальні заклади, та і звичайні люди вважали, що навчання дітей є марною витратою часу, не

стимулювало устремлінь до знань про матеріальний і суспільний світ. Не було

мотивації. Тому в ті часи спостерігалося, що люди шукали знання в духовному

наповненні і це повністю задовольняло їх потреби. Люди були справедливими, щирими, довірливими між собою і до БОГа. Сприйняття світу і себе формувалося на

чутливості Душі, Духа, Ума і Тіла.

З розвитком науки і техніки появилася потреба в інтелектуалах і вони стали

більше вірити в свої можливості, в можливості науки, техніки, але не в міфічного

Творця. Сприйняття світу формували інші суспільні цінності (успішність, першість, сила, хитрість, наглість, гроші) , які задовольняли лиш ум і тіло. Та ця зміна, змінила і

взаємини між людьми. Появилися нові можливості. Нові пріоритети, появилися гроші, зваби, а чесноти життя залишилися в закутках в старших людей. Масовий відхід від

духовного спричинився додаванням до них нових зневірених у своїх можливостях, у не

витримуванні змагальності – і люди психічно зламувалися, відходячи в лави пияків і

наркоманів, чи байдужіли до всього і вся. Багато відійшло людей від основ життя, від

розуміння значимості у житті правди, доброти , любові.

Першим поступом до змін у діях є розмірковування того факту у своєму житті

– чого у нас виникли такі потреби, чого вони і саме вони дали можливість відчути цей

заклик до єднання зі світлими позитивними енергіями. То тоді і виникають сумніви. Це

і є спроби розширити це спілкування, це пізнання, бо в кожній ситуації є те, що ми

зуміли побачити світло, побачили світлі сторони життя, уже, знаючи, що у цьому є нові

можливості у наявному часі ті здатності до явних дій. Тобто появилася мотивація і ми

захотіли діяти. А вже далі стверджуємося у довірі до Всевишнього, до цих дієвих

поступів своїх саме зі стану радості, задоволення, певної піднесеності, упорядкованості

в думках і у своїх житейських справах.

Ось це і є той момент свідомого устремління і він визначає явну нашу суть і

місію у цьому житті.

Ми стверджуємося у цих дрібних поступах, що є здатними виходити з

негараздів, що можемо виходити зі стану болі, душевних страждань, виходити із

сумраку-пітьми з допомогою щирої розмови з чистими і світлими енергіями Всесвіту, БОГом, з Творцем-святим Духом, з їх посланцями-духівниками.

Отже, ми стверджуємося у довірі до вищих світлих сил, які є навколо нас і в

космосі, а також стверджуємося у тому, що і самі здатні до такого спілкування у

відомих на формах – розмовах, молитвах, до здатності змінювати світ саме своїми

діями.

Я форму і суть молитви розумію не тільки як розмову, чи спеціальну розмову

до якої я готуюся з Сущим, з Творцем-святим Духом, але й будь які результативні

творчі дії наповнені справедливим змістом, добротою і любов’ю. Тому вважаю, що ця

така повнота розуміння і дає відчувати усім єством ту Благодать, яку ми творимо у цій

такій повній молитві. Тоді і Всевишній, як Батько, радий за своїх дітей, за свої такі

творіння.

Так, Він істинно захищає тих, хто ці якості сповідує, хто їх творить постійно у

своєму житті і це засвідчила ця оголена війна, ця сатанинська суть ненависті і зла. Там

де живуть благі, творчі, люблячі люди, то там і спасіння і захист наяву, там і життя

охороняється Духом святим. А де обмани, зло, гнів, ненависть в дії, чи культивується

насилля, вбивство в словах, при перегляді таких фільмів, шоу, то там і смерть осатаніло

бігає, шукаючи поживу. Ви подивіться у житті, як Дух святий оберіє кожного в

окремості, хто носить Його у собі.

Тому для того, щоб у нас входили енергії Благодаті, розуміння, то треба

спершу вийти з потоків енергії злих, гнівливих, жорстоких… Бо люди, перебуваючи в

середовищі зваб в середовищі темних, негативних енергій не узріють енергій світлих.

Сатана їсть собі подібних, аби самому бути всесильним. Та навіть маленьке

зло. Гнів забирається сильнішім злом, гнівом навіть тоді, коли ми на роботу , чи з

роботи йдем. Он як атом урану у спокої мовчить, а коли злий його травмує, то атом

вибухає, шириться несучи смерть усім. Я не погоджуюся і цьому є свідченням наші

дослідження. Добрих влаштовує такий стиль життя із розуміння того, чого воно саме

таке.

Чому в тих, хто хоче жити в радості, по справедливості з любов’ю в серці і в

очах, так багато випробувань, хвороб, скорбот, а у злодіїв, зазвичай, життя буває тихе, забезпечене усім? Можливо вони, сховавшись в замках, за мурами-огорожами і є

недоступними для наших вух і очей? Та все ж допишу вам притчу:

- Чи бачили ви колись мисливця за птахами?

– Бачили.

– Тоді скажіть: біжить мисливець за підстреленим птахом?

– Ні, він полює на інших, а підстрелених і вбитих поки що не бере, знає, що

вони все одно в його руках.

– Ось так і диявол, мисливець за душами, він полює лише за тими, хто

літає, хто духовно здоровий, а підбитих, мертвих душею не чіпає – знає, що вони все одно в його руках.

Людина все життя робить вибір: приймати енергії життя від світлого (святого) Духа, чи від темного Духа Так от вона в цій ситуації може все життя боротися для

задоволення своїх бажань, чи творити якості духовні і жити в Благодаті. Виникає

питання: Хіба не всі би вибирали життя в Благодаті і в Благочесті? Чого так? Ми же, люди, маємо здатність вибору і цей вибір ми теж здатні робити с-відомо, тобто брати

приклад в організації життя всі якості святого Духа. Що ж мішає і чого не всі? Не всі.

Бо змалечку дітей вчать вибирати і приймати той спосіб життя, яким живуть батьки, а

батьки жили так, як і їх батьки, бо вони ніколи не задумувалися над тепер поставленим

питанням. Їм його ніхто не ставив. Не ставить – ні суспільство, ні держави в школах, ні

попи в церквах.

Людина є досить сприйнятливою і вбирає при житті все, що є у її життєвих

просторах, а там є позитивні енергії Духа святого і негативні енергії духа темного і

злого . Ми б у житі це всі знали і розуміли би то би виникала би й потреба при бдінні

таке питання собі ставити кожним.

Тут я зроблю маленький відступ. Саме оця ситуація спонукала мене

відноситися до релігійних традицій, як шкідливих інституцій у житті людства, як таких, які не дбали, не дбають про навчання, як жити в Благодаті з розкриттям можливостей і

методів пізнання і дій. Не заперечать, бо фактично ні одна церква, ні один монастир не

виростив святих, не виростив в людині Душу до стану святості. Хоча знають про

ревністність Бога-Творця-святого Духа до славословінь, до благодарінь, до старанності

при творенні якостей духовних в кожному із нас. Хай би це в основі було всієї

діяльності релігії, бо це онова Духовності кожного і основа Духовності всієї людської

спільноти.

Держави, церкви у цьому не зацікавлені і вони теж цього не знають – як

навчити людину творити БЛАГОДАТЬ святу. От навчають вони ворожнечі до інших

конфесій, вводять страх в поведінку людей, сконструювали ракети, комп’ютери, а

навчити жити справедливо, в щасті і з любов’ю не хочуть. А вони ж такі чиновники, як

і всі люди, чого між ними така суспільна стіна. А хіба так багато розуму треба, щоб

боротьбу внутрішню перенести у війну між особистостями, між націями? Не треба ума.

А чи потрібен він, щоб не було цих війн, цієї гонки озброєнь і на ці кошти навчитися

жити всім в гармонії в собі, з іншими, БОГом-Творцем-святим Духом?

Є над чим поміркувати…. Міркуймо. А як це? Ми ж практично щомиті зайняті

думками і навіть не думаємо звідки вони до нас ідуть, хто їх присилає нам, чи ми самі

своїм умом з допомогою мозку і його функцій формуємо? Подумали? Не бажаєте, чи

що? Подумаймо все ж, бо кожне слово і кожна наша дія починається в нас із появою

думки і саме думки направляють нашу діяльність у дні, вони спонукають до зміни в

цих напрямках, формують і організовують наповнення подіями новий день. Вони все

таки значимі для людини і реалізовуються в матеріальних проявах. Значить вони теж

мають силу, можливості своїми енергіями це робити – вони теж матеріальні.

Тож поміркуймо про те, звідки вони появляються, і хто їх творець, і які

процеси проходять ці енергії у нашому житті? Мабуть над цим питанням мислив не

один чоловік, та і думати хоче, бо хоче повністю керувати думками, чи зрозуміти їх

значимість при появі саме в певний час і в певному місці. Вони ж ці думки заставляють

нас зупиняти ті, які ідуть і деколи здається, що це хтось невидимий з нами, як цілісним

єством ось так говорить. Бо думка ж є з образного сприйняття, а ми ж люди вже

обумовили словами, майже, всі образи предметні і дієві. Тому думка в нас є набором

слів, і слів аргументованих, логічно сформованих у речення. То хто ж їх творець? З

якого такого знаючого інтелектуального джерела вони приходять саме до конкретного

чоловіка? Бо коли ми попитаємо іншого поради, чи про те, що він думає про моє

бажання, чи про мої міркування до дії, то він на це відповість по іншому. Тобто до

кожного із нас приходять свої індивідуальні думки. Хоча у всесвіті подібні думки

приходять до багатьох одномоментно і це підтверджують ті факти, що відкриваються

людям ті чи інші Знання про певні факти. Наприклад, спосіб руху енергій в просторі, чи рух енергій в електричному, магнітному полі; про земне тяжіння і його роль і

значимість для розвитку технічного пізнання уже для інших відкриттів. Інші ж в

думках і питали себе, чи когось, як цю думку прилаштувати у своїх пошуках, щоб

отримати такий результат, бо вона близька до ідеї-думки, яка приходила до нас вчора, чи місяць назад. Еврика! Тож дякуймо за думки, які гармонійно облаштовують життя

всім з можливістю творчо пізнавати свої можливості в процесі отримання результатів.

При такому скрупульозному вивченні цього питання ми виявили три основні

джерела, де формуються наші думки, як вони взаємодіють між собою при реалізації

ідеї, чи бажання, чи в процесі реалізації потреби (наприклад, поява відчуття голоду іде

ж від органів тіла і ми починаємо міркувати: де і що поїсти, чи як ми організуємо цей

процес у часі і в асортименті в цій події, в цьому процесі поїдання?).

Одне з цих джерел є особисте на підставі взаємодії нашого єства з оточуючим

світом (це є наш світогляд із запасів пам’яті, із набутого життєвого досвіду із

можливості знайти інформацію в книгах, в друзів, в комп’ютері при появі потреби, чи

бажань при виконанні побутових робіт, при роботі в колективі, при задоволенні потреб

бажань тіла, а інколи й ума, чи при втіленні думки, яка надійшла в нас з інших джерел і

ми розширяємо її для повної картини образної цілісної картини наших дій, чи нашого

осмислення. Ми це джерело думок написали першим, бо воно, нібито, найближче для

нас і до певної міри знайоме.

Та все ж поява вперше думки, як і слова уже така давня в часі – спомянімо: перш було слово і слово було у БОГа і слово було БОГ, що конкретно вказує на

першоджерело. БОГ – є життя і життя наповнено енергіями світлими і темними і саме

ці два джерела і є для кожної людини джерелами по окремості першими, які збуджують

єство, приходячи духом через Душу, чи прийняттям відчуттями через сприйняття

умом. Тобто є два канали надходжень думки в людину: Творець-святий Дух і сатана.

Тому при вмінні приймати, і при здатності, і при потребі, чи й при виборі, ми є

в стані прийняття, тобто наші канали, наша Душа відкрита для прийняття доброти, любові, то цим вона відкриває єство для прийняття думок від Бога-Творця-святого

Духа. Ось хто з нами саме так говорить, бо ми налаштовані для прийняття. Тут зазначу

для всіх, що ця налаштованість значима у житті кожного із нас. Тому звертаю увагу

всіх, що кожна, кожна людина здатна налаштовувати себе на таку розмову зі

Всевишнім і тоді до нас інтенсивніше будуть надходити мудрі і потрібні думки, підказки, поради. Таке прийняття засвідчиться нашими відчуттями, емоціями. Ми раді, ми в піднесеному настрої, ми здатні гори повертати, готові допомагати іншим, готові

до добрих дій у цей час скрізь і повсюди.

Але, якщо людина у своїх бажаннях і діях покладається на поміч диявола-сатани, то цими діями вона відкриває канали для прийняття енергій і думок саме йому.

Бо всі наші осуди, гнів, образи, заздрість, ненависть, обмани ідуть з думок, які в нас

входять по каналах від нечистих, темних сил. Ми це теж відчуємо, бо ми, навіть, у

дрібницях будемо проявляти незадоволеність, роздратування, злостувати, сваритися, битися. Далі в наше життя приходять проблеми непосильні, негаразди в ділах, хвороби

різні, або й іще гірше – ми на роботі цим руйнуємо взаємини в колективі, те ж

відбувається і в сім’ї. Я думаю, що цей поганий досвід спізнали всі. Та й тут прийміть

пораду-повчання після прочитання цих рядків – перевірте себе – чи дійсно так є і у

вашому житті, бо це дасть поштовх для змін, коли ми повністю віддалися під плив

сатани, а якщо ця розмова відбувається зі святим Духом, то остаточно утвердимося в

цьому довірою і приймемо цей стиль життя. Тож почнімо виправляти помилки, очищуймося і більше їх не плодімо зла, а з цього моменту при виборі вибираймо такі

дії, щоб результат привносив радість-благо самому собі і, щоб не соромно було за

результат перед іншими.

Думки, які є як ідеї, напрямки ідуть від святого Духа ясно, м’ягко, лагідно, а

особисті, мають доповнюючий, з’єднувальний характер від себе, а вже усі підряд від

сатани, та ще коли вони переплітаються з думками, що ми усім покажемо свої великі

здібності, свої унікальні можливості та так, що всі ахнуть, будуть заздрити, що ніхто із

знайомих нашого нігтя не вартує…, то тоді сатана так старається і це витонченіші

думки посилає і раденький з того, що його пустили в Душу, ум, єство – він пан, він цар

із задертим носом. Зазвичай такі люди не є чутливими і тому не чують своєї совісті, її

докорів, вони й не реагують на неправду, обман в своєму оточенні, В таких людей

Душа закрита для каналів доброти і щастя, та така людина не здатна відчувати

Благодать від правди, щирості, які все ж йому додаються Сущим у життя, щоб

розбудити від сплячки, від байдужості при зневірі… Скажу про це так окремо, бо

досить стурбований тим, що в суспільстві зросло і зростає число тих хто заперечує

існування БОГа-Творця-святого Духа, заперечує можливості святих старців-духівників, хто заперечує наявність сатани. Такими запереченнями і діями вони заперечують життя

і саме цим і засвідчують у собі верховенство присутності сатани. Так, ці факти прямо

засвідчують на сьогоднішній день про перемогу сатани, бо при таких у неї

збільшуються можливості збільшувати свої легіони.

Є над чим поміркувати…. Саме здатність міркувати і міркувати свідомо

визначає нашу поведінку у житті, як мудру, як благодатну. Тому ми й зупинилися для

розгляду питання про думку, як основу здатності міркувати і діяти при пізнанні себе і

своїх можливостей, бо думка, свідома думка є умовою для цих змін у собі, у своїй

поведінці.

Думаю, вірю, що людство врозумиться до позитивних дій, бо тільки так ми

придатні усі для збереження життя, життя в радості на планеті цій. Якщо ми і далі

будемо втрачати здатність до розмірковувань, то нам дійсно прийдеться нести долю

дуба. Тож навчаймося осмислено міркувати во благо собі і іншим.


Чого ж ми цього не помічаєм,

чого у розпачі такім

не шукаємо розради

у матінці Природі,

не шукаємо слів молитви до Творця,

не долучаємося в цей час тривоги

до справ добродіяльних,

коли нам в потилицю вже дише

чорна полоса невдач…,

тоді ми Бога просимо,

щоб дав нам смерть.

Хіба ж так соромно і страшно

звернутись словом у молитві

до всіх, до Отця-Творця тихенько,

а потім голосніше,

заявити всім,

що жити хочемо,

що ми не хочемо війни,

ані горя, ані смутку.


Це утвердження єством, ця впевненість з ума, це зміцнення довіри наростає в

нас, бо ми сприймаємо і отримуємо цю поміч. Ми самі побачили у собі зміни на краще.

Так, ніби, мимоволі, спонтанно, як саме собою у наше життя приходить ця здатність

розуміння, ця здатність прийняття Благодаті.

Ось саме так Сущий уже веде нас в путі життя до духовного зростання, до

свідомих дій у кожній життєвій ситуації. З цього часу ми не схибимо з цього путі.

Ми щасливі, і тоді славословіння і подяки шлемо в небеса і цією дією

додатково посилаємо позитивні енергії життя потребуючим допомоги; тим, хто шукає

щастя у житті. Таким чином прийнявши долю і життєву програму вивчати якості життя

і як початок свідомих можливостей. Людям же так мало потрібно для щастя…, а так

багато, нібито, потрібно, щоб лиш зрозуміти і перші кроки зробити… Як можна з

отаким мисленням жити?

Це основа нашого сенсу у кожному житті і це є процес духовного відродження.

Тому на затребування сьогоднішніх подій це і є процес відновлення забутих істин, які і

є основою вирощування Всевишнім з нас таких і саме з нашою участю, з нашою

готовністю і стараннями богочоловіка на цій планеті. Щоб саме такі створювали умови

райського життя на Землі і у Всесвіті. Тож, пізнаваймо, дерзаймо і свідомо діймо

думкою, словом і в ділах.

І добре і погане ми в житті творимо самі. Та навіть тоді, коли ми усвідомили, що почали жити по совісті, то енергії позитивні так подбають про нас у всіх наших діях

і все буде в радість і на роки.

Я маю досвід і велику купу спостережень і досліджень. Тож прошу всіх

спробувати перевірити свої здібності на будь яку свою дію і побачити самим свої

результати.

Це процес і процес не простий. Буває і в зрілих роках людину одне слово, факт, подія може сколихнути її так, що вона почне очищення своє і відкриє Сущого в собі, змінивши світогляд і поведінку свою.

Ще щастя, це дарунок Всевишнього, коли в цей час на нашому путі

зустрінеться духовний наставник-вчитель. Ми маємо і самі шукати його при

можливості.

Тоді і розмірковування про суть і сенс життя набирають осмисленості і ми

впевнено приходимо до джерел Знань. Добре є, коли є такі міркування спільні. Якщо

перше слово мама, то ми маємо зрозуміти, як воно сколихнуло наш ум, чи налаштувало

до хороших, чи поганих дій при житті і чим слово "мама" дає нам можливість пізнавати

себе, свої задатки, можливості і як саме воно відкривало і відкриває нам світ у його

наявній цілісності. Якщо ви даєте собі відповідь на ці питання, то дійсно це і є те слово

для вас, що допомогло прийняти таким світ, яким він є, чи у вас появилося устремління

розширювати пізнання, або дало заспокоєння для усвідомлення і прийняття його таким, який він є для вас. Така подія у нашому житті називається осяянням, просвітленням

ума, як свідчення, що ми готові до прийняття у себе всесвітніх Знань во благо собі і

іншим.

Так, визріває потреба для світоглядних змін, які є основою нашої культури у

щоденній поведінці... Прийшла пора вчитися, бо ми зусрінемося у своїй новій місії з

питаннями, на які ми маємо дати пораду від Творця-святого Духа. Іноді буде важко

доносити ці слова в уми людські у їх поведінку.

Я СВІДОМИЙ ТОГО, ЩО НА ПЕВНОМУ ЕТАПІ ЖИТТЯ КОЖНОМУ

ПОТРІБНА ДОПОМОГА. ЧОГО МИ ЧЕКАЄМО ЛЮДИ? КРІМ НАС САМИХ НІХТО

НЕ ПОЧНЕ ЗМІН НА КРАЩЕ, ОТЕЦЬ ДОПОМАГАЄ ТИМ, ХТО СТАРАЄТЬСЯ, А

ІНШОГО ІЗ МУДРОСТІ ПОВЧАЄ В СИТУАЦІЯХ РІЗНИХ ЗРОЗУМІТИ СУТЬ

ЖИТТЯ САМЕ ДУХОВНИЙ ВЧИТЕЛЬ, СВЯТИЙ СТАРЕЦЬ.

Я ВПЕВНЕНИЙ НА СВОЄМУ ДОСВІДІ, ЩО І ОДНА ЛЮДИНА ЗМОЖЕ

БАГАТО ЧОГО ЗМІНИТИ У ВСЕЗАГАЛЬНОМУ ЖИТТІ. ТОМУ СТВОРЮЙМО

УМОВИ ДОБРОДІЯЛЬНІСТЮ І ЗМЕНШУЙМО ЗЛА ЩОДЕННО З РОЗУМІННЯМ І

ЛЮБОВ'Ю, ТО ТАК СТВОРИМО УМОВИ, В ЯКИХ І ВИРОСТУТЬ ТІ, ЯКІ ЗДАТНІ

ВЕСТИ ЧОЛОВІКА У ЖИТТІ, ЯКІ ЗДАТНІ БУДУТЬ ВЕСТИ УСЮ СПІЛЬНОТУ ДЛЯ

ДУХОВНОГО ЗРОСТАННЯ КОЖНИМ.

Не будьмо песимістами, бо досвід і мудрість людська засвідчує про те, що

пізнавший смак життя буде берегти, доглядати і леліяти його у собі і його Цілісність.


То який же смисл життя? Поки ти здоровий, то все добре. Бо ідеш по путі, закладеному у твою програму дій у цьому житті. А заболів, то вже все в твоїх руках і в

умі для вишуковування тих помилок, в які ми ввійшли без потреб життя. Тільки

боротьба знищує нас духовно…

Багато рослин, тварин і в тому числі й людна живуть у сім’ях, а не лиш як

співвідтворювачі життя. Так задумане Творцем, щоб у спільноті вирощувати, як і в

умовах долати перешкоди і додавати позитиву у простори. Де беруться енергії життя, енергії для всіх дій у житті?

Ми не бачимо троянди, але чуємо аромат, ми бачимо, що когось б’ють, але ми

не відчуваємо болі. То не буває так, що ми можемо заховати частину життя, яке б воно

у нас не було, бо це є певна енергія, і вона поширилася і про неї є інформація-знання.

Не можна заховатися навіть у самому собі у будь якому виді енергії.


Отже усвідомлення себе прозрівшим зі здатністю приймати в себе божественне

і діяти свідомо засвідчують факти і наші дії. Ми починаємо змінюватися поведінкою, своїм мисленням.

І ось тут ми опишемо досвід людства, а саме тих, хто прозрів умом своїм:

- ми, ніби, народжуємося заново – і явно це усвідомлюємо, як відкриття у собі.

Ми дійсно побачили істинні потреби свої для життя, побачили прозу і празник

життя. У нас інше світобачення всього світоустрою. І саме головне, що ми

приймаємо у своє життя новий стиль поведінки, виходячи з духовних начал, а це

якість життя, на якій і тримається увесь світ. Духовні начала є фундаментом і

всією будовою Всесвіту;

- ми починаємо розуміти, що це і є початок змін у собі і у нас виникла потреба

розширити свою здатність бачити свої можливості і бачити ширше світ у всій

його красі, доброті, любові. А для цього ми маємо очистити своє життя від

помилок і бажаємо виправити ті, які уже зробили. Нам відкриваються секрети

наших проблем, негараздів, відкриваються походження наших страждань і болей

тіла, відкриваються нові можливості нашого старого ума з його

інструментаріями – мозком, здатністю по новому бачити світ, по новому чути

себе і оточуючих, по новому відчувати горе, біди, гнів, жорстокість, ненависть у

собі і в середовищі людства;

- ми хочемо виправити себе і навчити цього всіх – і це в нас получається… Ми

задаємося питанням: звідки в нас ці знання про те, як нам діяти, звідки взялися

ці вміння і навички? Ми ж їх не бачили із за несприйняття, Дивом дивуємся

багатству життя, дивуємося Розуму Всесвіту… Все це ж є поряд з нами і в нас…

Ось що таке прозріння;

- з цього моменту ми дієво і в бдінні не допускаємо себе до участі у наплодженні

негативу, уже не робимо помилок маленьких і особливо великих і тяжких, тобто

тих, які були спрямовані проти основ життя. Тільки подумати – як ми могли

легковажно словом і ділом поранити когось, забрати життя у когось…;

- припиняємо вбивати все живе і не руйнувати все існуюче. Це робимо дбайливо, усвідомлено та рішуче, не йдучи на компроміси умом з совістю;

- несемо відповідальність за кожну свою дію та бездіяльність, рухаючись у

потрібному нам напрямку для створення умов духовного зростання кожному і

постараємося при цьому не заважати жити іншим, та насолоджуватись їм своїм

життям, життям природи, життям Всесвіту;

- не нав'язуємо свій світогляд іншому, адже у кожного свій рівень зрілості ума, а

звідси своє бачення правди і інших духовних якостей життя. Істина не потребує

пояснень, оправдань, а легко сприймається усіма зразу, чи перегодя;

- так ми уникаємо конфлікту з інакодумцями і допомагаємо при появі

зацікавленості, чи ми бачимо і чуємо подібність в розмірковуваннях цю

цілісність сприйняття світу та всього, що є у ньому, в тому числі і себе;

- значимо вміло вийти з назріваючого конфлікту, коли у взаєминах і розумінні

визріває напруження, протилежні судження, чи будь які судження про життя з

виокремленням своєї життєвої платформи. Якщо можна, то шукаємо дотичні

теми для продовження розмірковувань, бо зустріч не є випадковою ситуацією;

- не відповідаємо на безпідставні звинувачення та безглузді запитання, даючи

зрозуміти, що у звинуваченні, чи у запитанні уже є частина відповіді.

Постараймося не входити міркуваннями в матеріальні взаємовідносини, в

осудження будь чиїх дій з минувшини, чи наявних, в осудження політики

держав, релігійних традицій, ідеологій партій, віддаючи перевагу духовним

джерелам у розглядуваній темі, як єдиного джерела життя;

- навчаймося розширювати коло друзів, дбайливо підбираючи їх у своє оточення, середовище, бо розваги, спільні розмови, час проведення поруч є частиною

життя і ми маємо розуміти значимість енергій життя у цей проміжок нашого

знаходження в певному колективі, середовищі;

- у виниклих проблемах, негараздах не шукаємо винних, чи винного, навіть себе.

Приймімо умом все так, як відбулося і лиш у вільний час поміркуймо: чого саме

ми сприйняли самі усе як проблеми, чи негаразди? Ми ж були у стані

благоговіння і любові. Такі міркування завжди розкриваються нікчемністю

ситуації і можливістю її поправити.

Так ми навчаємося споминати забуті істини, відновлювати рівновагу у собі, бо

свідомі того, що вміємо творити доброту, дотримуючись духовних джерел, маючи уже

досвід нести благо у взаємини. Ось так щомиті, щодня у вільний час такими

розмірковуваннями ми очищуємо себе і одночасно навчаємося творити якості життя, зокрема, любов і доброту. Більше не намагаємося вирішувати проблеми інших, але є

готовими допомогти іншому навчитися вирішувати свої проблеми самостійно і саме

цим допомагаємо їм відчути свою здатність і відповідальність у вирішенні своїх

проблем і негараздів. Так ми вчимо їх виходити на свій путь у пошуках істини, навіть з

розуміння, що ми ідемо до одних дверей Творця-святого Духа.

Така свідома праця над собою, своїм умом дозволяє нам тримати у чистоті

тіло, ум та навколишній простір і бути відкритим Душею до всіх. Це вже і буде нова

культура поведінки у житті, бо ми шануємо інших і все те, що, нібито, випадково

прийшло у наше життя для нашого прийняття, чи є, як іспит на духовну міць. Тоді

приходить таке піднесення духом всього єства, що ми хочемо славословити і

славословимо Всевишнього.

Ось яка глибина Всесвіту безмежного у наших втомлених очах з іскрою

бажання змінювати себе і світ. Він хвилює нас кожен раз невідомістю своєю і

бадьорить, бо ми зріємо, бачачи свій життєвий путь, коли ми дивимося в передранні в

небо чисте без хмар у всій короні міріади зірок… Мабуть усі життєві путі духом нас

туди ведуть. Ми біля воріт Всесвіту, бо зрозуміли цей коловрат енергій його. Так, це і є

непорушність нашого буття, нас усіх і вся, ким наповнена Земля і Всесвіт. Ми на Землі, ніби, в храмі РАЮ у цій космічній пустоті… Ні, там теж життя, бо мудрість пізнання

приходить із сумнівів, бо ми усі на вічному путі до любові, до її істини через очищення

і каяття у свідоме прийняття.

Тож давно серед нас є та Блага вість (радісна вість) про те, щоб шукали.

вчилися, пізнавали, приймали ДОБРОТУ І ЛЮБОВ у свої дії всі. Це основа життя. І

день може видатися пітьмою і ніч постане нам свічою, то так і любов присутня є

завжди, та чи здатні бачити, відчувати ми її?

А перемоги сусіда, першість ... все це від сатани і ми йому часто є помічники.


Тільки пізнавший себе, пізнавший суть свою усвідомлює можливості свої в

тому: чи змінювати поведінку свою на краще і водночасі допомогти пізнати смисл

життя іншим? Тож, знаймо, що це осяяння, прозріння прийшло для окремого Вас? Ні, цей дар для Ваших можливостей нести ці пізнання іншим мудро і тихо, без

нав’язливості, та так, що ми є на цім путі, ніби, дорожній знак, який буде німим

орієнтиром для інших. Саме так вони і діють – з розуміння і осмислення свого життя, несучи суть і подобу Творця щомиті і щодня, як і подобає творцю у собі.

Блага вість прекрасна мить, щоб ми могли при здоров’ї жить, а також в умі, і в

Душі мати умиротворення і спокій!

Я не багато прожив літ, та все ж помітив, що мудрість є у тих, хто любить себе

і світ.


вплив середовища на людину


Вплив середовища на людину досить потужний, і фактично воно формує

світогляд людини і її поведінку при житті. Та і людина, хоча і рідкісно, впливає на

середовище в глобальному розумінні. Так, ми життям зв'язані з усіма процесами, які

відбуваються навколо нас, то так і з космосом. Тому думка функціонує завдяки

програмі і здатності Душі, бо, навіть, якщо пошкоджено механізм ума (мозок), то все ж

думки творяться в голові, чи тіло діє, ходить, виконує певні лії, дотримуючись

послідовності в технологіях діяльного процесу життя. І по факту ми народжуємося для

того, щоб жити в радості.

Жити в радості і з любов’ю у здатності творити, то це і є щастя. Щастя –

смисл життя! Щасливі люди завжди знаходять позитив, навіть у негативі. Ось так

діють носії духовного, так діють і енергії духовні. Вони не борються, не затівають

суперечок, змагальності, не заявляють про свою істинність і ортодоксальність. Вони

діють у спокої, врівноваженості, таємно і не вдаються публічності, крім випадків і з

потреб і дозволу Духа святого.

Основа Духовності – Істина, тобто правда, справедливість і саме ця якість Духа

вирощує в людських умах щирість взаємин і спілкування, то так і довіру в ділах і

взаєминах.

В ці дні випробувань вкотре стверджуюся в тому, що тільки духовність здатна

втримати людей в стані здорового глузду, загоїти всі рани, але для цього треба вийти на

путь духовного розвитку. В цьому є потреба всіх і цьому ми маємо навчатися і

розвиватися. Ось так люди відновлять давно забуті істини, які закладені в самій природі

людини. Фундаментальні питання Буття відкриваються лиш на шляху пізнання

духовної зрілості. Тобто, це робота, яку має робити кожен окремий індивідуум по своїх

можливостях, а то і зверх. Це не так просто, бо це і час і вміння очистити минувшину, бо саме наша чистота здатна відкривати нам ворота до Істини. Не можна стати духовно

розвиненим за компанію, або просто читаючи духовну літературу – це досвід, який

кожен набуває по своєму на практичних діях, набуваючи мудрості у прийнятті

позитиву у всі свої дії при житті.

По різному буває – чи то зіштовхнувшись з горем, проблемами, негараздами, то ми маємо в них позитивну сторону і порозумнішати, стати ближче до Істини, а

водночас позбутися гордині, брехні, заздрості, гніву, ненависті, злоби. Бо зберігаючи в

собі ці прояви негативу і подеколи оправдовуючи їх , як метод для користі, для

успішного і скорішого приходу себе і інших в потоки духовних енергій, то ми

приречені на повтор ситуацій і іще у більш жахливому вигляді. Тоді ж не буде відчуття

і засвідчення нашої мудрості і не буде путі до духовних джерел. Наше випробування –

бути спостерігачем, ні не відстороненим, а тим, хто вчиться бути творцем чеснот життя

щоденно і сам долучається у зрілості до творення, то тоді щастя, радість і задоволення

від життя прийдуть зсередини. Ні не від людей, а від Душі. Тому все, що ми нині

проходимо в час дозрівання має засвідчуватися нашими свідомими вчинками. Ось так

ми відновимо свою цілісність індивіда і будемо здатними відновлювати цілісність

людства і природи в цьому круговороті енергій.

Не всі іще дозріли до такого стану, то не слід злитися, а маємо знову піднятися

і йти, Хто не зможе, то хай полежить, чи займеться рутинною роботою. Зневіриться, збайдужіє, відійде, втече, то це лиш їх вибір у цьому житті і їх провини повної у цьому

нема, бо зрілість духовну леліємо ми не за одне життя. Вони теж хочуть, та не можуть.

Тому підтримуймо тих, хто починав іти з нами і дозволяймо без осуду відійти і

побажати відновитися, бо відторгненням ми образимо, а вони теж незадоволені своєю

неможливістю. Тому в цій ситуації значимо, щоб такі у такому стані не пішли на

службу до сатани. Хай краще і спокійно доживуть, бо мають шанс в наступному житті,

чи через сто життів вийти з розумінням і впевненістю на цей путь духовного зростання.

Зрозуміймо всі, що це частина шляху до нашої цілісності і ми все ж маємо шанс.

Такі взаємини людини і до Творця-святого Духа. Чисті і святі люди довіряють

Йому повністю, незалежно від ситуації в якій опиняється та, чи інша людина. Попала в

потоки позитивних енергій і є на підйомі у творінні хороших справ, то водночас дякує

Сущому; попала в ситуацію де зло буйствує, вбиває, обманює…, то і тут приймає у

смиренні все з розумінням того, що вона не випадково тут і в цей час опинилася в цій

ситуації, а що з цієї ситуації вона має прийняти повчальний урок на все подальше

життя. Та й тут дякують Сущому за це при розумінні і навіть тоді, коли не здатні

прийняти суть і зміст уроку. Знаючи, що благодаріння можуть в одну мить відкрити

Божий промисел. Водночас, ще й повторюють чудовий вислів: “все, що не робиться, то

все тільки до найкращого!”

Досить знаковим є вислів Іісуса Христоса, який він повторював і вчив ним

своїх учнів і всіх людей: “БУДЬТЕ В БДІННІ!” Бо це стан спокою ума і тіла і ум тоді

може розширити можливості краще бачити й дрібниці і чути шепіт берізки. Коли ми в

стані бдіння, то фактично ми є на уроках, які проводить життя, навчаючи нас жити.

Прекрасним гаслом цієї навчальної установи є ці слова: “всі люди навколо – наші

вчителі і кожен з них – чомусь нас вчить! Всі ситуації вжитті є повчальними для нас!”

Бо навіть з нами поряд можуть іти товариші, вони можуть не узріти певної ситуації, яка

привернула нашу увагу. Перевірте самі і через п’ять кроків спитайте, чи вони помітили

те то, чи інше. Ви будете здивовані тим, що це для вас була ця ситуація і маєте знову

розмірковувати про те, що вона хотіла повідомити нам.

Тому запрошую всіх вчитися говорити і діяти по правді, проявляти терпимість, стриманість, толерантність при розмові з кимось, так і під час спільної гри, чи роботи.

Навчаймося дарувати, навчаймося і подарунки приймати, бо це здатність прийняти

якість духовну у своє життя – ТВОРИТИ ДОБРОТУ.


Життєві уроки – це не щось там особливе, а те, що ми робимо щодня, це наше

ставлення до своїх рідних, до оточуючих, до своїх обов'язків, до світу, до БОГа-Творця-святого Духа, до своєї здатності бути відповідальним за все це, навіть у тій дії, коли ми

нічого не робитимемо, щоб зашкодити комусь.

Ми проходимо ці уроки щодня у таких дрібницях, бо ми не просто існуємо, а

проходимо навчання в школі життя, навчаючись виживати, навчаючись гідно виходити

з неприємних ситуацій, навчаючись жити в радості і з любов’ю. Життя нас вчить, тобто

є вчителем, а ми є учнями. Життя є школа, а ми його будівничі.

Так, наше життя і складається з маленького, дрібного і в них ми пізнаємо

зачатки доброти, чесності, довіри. Тож і навчаймося чесно працювати дома, на роботі і

всюди, де ми прийматимемо участь, як би ми працювали для Всевишнього; не

марнотратствуймо і не лінуймося на роботі, нічого там не крадімо; нічого неберімо

силою, обманом в інших, навіть не піднімаймо на дорозі чужий гаманець, можливо

зараз повернеться власник і забере, даруючи подяки БОГу за це; повертаймо

надлишкову здачу касиру, не вимагаймо надмірної оплати праці де б то не було; не

залишаймо відкритим кран з водою, газом без потреби, бо в ці речі закладені енергії

праці нам подібних, а вони ж вироблені і іншим, тільки ми цього не знаємо; не

хитруймо, не залишаймо в біді людину, тварину, дерево, коли наша допомога здатна

зарадити тому, щоб спасти їм життя. Саметак ми здатні побачити великке, саме так ми

створюємо велике для себе. Воно прийде до нас в потрібний час.

А в житті по різному буває. Інколи ми втрачаємо свою гідність, депресуємо, не

відчуваємо самоповаги, то навчання гальмується, уроки не засвоюються і приходиться

ще і ще раз проходити повтори ситуації в цьому житті, чи в наступних. Перш за все ми

маємо навчитися слухати, спостерігати, не мішати іншим учасникам навчального

процесу, які знаходяться в спільному класі-життєвому просторі. Ми маємо зрозуміти

те, чого нас покликали життям сюди, в цю школу. Тож ідучи в школу ми уже знаємо те, які предмети там будуть вивчати, а ми маємо навчитися методів і способів у вивченні

своїх можливостей і тут маємо визначитися – як ми будемо вчитися (зі старанністю, в

пошуках, спробах практичного застосування цих знань, які дає це життя)? Бо тут ми усі

на певному етапі навчання робимо вибір своєї спеціальності, яка нам до Душі – йти на

путь духовного розвитку, чи походити в один і той же клас декілька років-життів, або

взагалі не ходити на ці уроки, а піти десь з дияволом пляшку випити, когось образити, набити і так стати знищувачем руйнівником життя.

Якщо вирішили вчитися, то в цьому ми маємо налаштуватися на певні

тяжкості, випробування, іспити; на пошуки додаткових знань. Так, інколи для цього

потрібна сміливість і рішучість, щоб розуміти що й для чого з вами відбувається, тобто

ми маємо вивчити перш за все себе. У житті немає правил проходження життєвих

уроків, у кожного свій шлях, але якщо ми вирішили вчитися, то маємо дотримуватися

азів життя, з якими ми приходимо від батьків. Там початковий і визначальний клас

справедливість, щедрість, доброта, щирість, довіра і любов. Одна порада – навчімося

довіряти собі у здатностях і довіряти вчителеві – тоді й буде рух вперед. Саме так ми

здатні вийти з цієї суєти, з негараздів різних.

Життєва школа досить подібна на цю суспільну по формі її функціонування і

методиці навчання, хоча предмети в них різні, та і спеціалісти будуть іншого

спрямування. Тому навчаймося не застрявати на одному місці, а весь час рухаймося

далі з розумінням послідовності і ускладненнями на певних етапах життя. Наприклад: вивчили табличку множення, то це на все життя, хочемо пізнавати світ, то уже зразу

долучаймося до читання художньої літератури, бо це розширить світоглядні

можливості, можливості спілкування і здатності приймати ці знання для розвитку. Тоді

ми зможемо розширювати кордони свого сприйняття й усвідомлення, бо це практично

випускний клас.

Що в кожному з нас особливо значимого у цьому навчанні? Так, це наша

свідомість ума, що сформована нашим унікальним досвідом; це те, ким ми є для світу.

А ми для світу маємо бути джерелом у творенні позитивних енергій. Тому й

налаштовуймо себе умом так, як до безкінечного джерела любові.

Любов є головним урок, який ми проходимо на Землі, бо вона здатна змінити

все. Саме вона зможе просвітити затуманений, суєтливий, прагматичний ум носіїв, які

іще не дозріли ним. Ми ще в основні масі блукаємо хаотично в сірому тумані – ми не

знаємо де є, але бачимо проблиски сонця. Ми не знаємо куди йти. Набираймося

терпіння й мудрості, щоб все це витримати, а далі БОГ сонцем і вітром розжене хмари, а ми побачимо стежинку витоптану, якою і вийдемо на путь усвідомлених дій. Такі

практично уже не блукають, бо вже визначилися з напрямком і в пізнанні істинності

своєї життєвої ходи. Так, це осяяння, прозріння, це справжній духовний прорив!

В долі таких людей починається справжній розквіт і процвітання, бо вони уже

є творцями своєї дійсності во благо собі і іншим.


Тож продовжуємо навчання – перерва закінчилася, а сюди, в рядки, попросилися слова. Ввічливими будьмо ми із собі подібними і не підходимо запроста

до тих, хто підійшов до нас, бо не так, чи без повеління небес будь хто приходить перед

очі до нас. Тому не відштовхуймо цей факт, чи цю ситуацію життєву, бо саме вона і

була для нас і нього тим, щоб ми все таки навчатися учились, навчалися жити і любити, навчалися доброту творити.

Не забуваймо всі, що ці якості ми маємо творити повсякчас і всюди саме для

нашого духовного розвитку і це є умовою того, що і багато навчаться тих, хто буде біля

нас. Ость у чому наша подоба на Творця, бо так ми безпосередньо приймаємо участь у

творінні прекрасного життя. Отже все, що трапляється з нами – допомагає нам

отримати безцінний досвід і набратися життєвої мудрості. Ось так мудро Творець

побудував взаємини між людьми, та останнім часом ми трошки збули ці Знання, то

починаймо відновлювати їх у своїх життях.

Навчаймося творити ці якості Життя. Тобто ми бачимо тепер те, як суспільство

(держави, окремі люди) впливають на наш світогляд, на нашу поведінку, коли ми діємо

так, як вони. Тепер ви можете самі вчитися у життя і вже вибудовувати нові і кращі

умови для прийдешніх поколінь. Це уже є реальною потребою людству. Хай воно ще

не сприймає цих слів, не відчуває поки потреби змінювати свою поведінку, та саме при

допомозі вас, мої любі сестри і брати, ми уже спільно зможемо допомогти зрозуміти ці

виклики життя і ці турботи Всевишнього.

Щасливі люди роблять те, що їм насправді подобається і те, за результат якого

вони відчувають відповідальність, коли є присутніми при певних спільних діях, а також

уникають того, у чому не бачать потреби, чи бачать, що це порушить їх душевну

гармонію. Такі люди мають устремління душі і ума до самопізнання і саморозвитку, набуваючи досвіду і мудрості. Стан щастя приходить до нас з радості за зроблені нами

хороші справи, за те, що нам своєчасно прийшла думка, яка дала оминути участь у

негідних вчинках. Ми щасливі і тоді коли бачимо, що наші дії принесли радість

ближнім.

Оцінити духовні якості не можна, та і радість лиш брати у життя, а самому

для життя позитиву не посилати, то і цю односторонність життям назвати ми не

можемо.

Складники радості – придбання речей, отримання задоволення, перемоги, бути

успішним є дія лицемірною і придбана людиною, живучи у спільноті. Це пізнання цієї

емоції, цих відчуттів є короткотерміновими, які ми отримуємо від свого так навченого

ума, але не є духовними енергіями, бо вони не йдуть у життя з нашої Душі. Однак сам

процес навчання жити в радості у всіх його дрібничках дає ці прекрасні емоції і

відчуття. Тому, пізнавший стан істинного щастя не буде суспільним лідером, не є

успішним в роботі, бо він не виснажує ум, чи тіло енергетично для надуманого успіху.

З їх середовища нема бізнесменів, політиків. Та він до цього не має потягу, бо він і так

у стані Благодаті.

І як результат Благодаті святого Духа, чи дій темного духа, який формує наше

сприйняття, прийняття світу з можливими бажаннями себе в ньому, чи без; або з

природних потреб тіла, чи ума, як життєвих потреб, чи як продовження роботи ума в

реалізації ідей, мети, бажань із своїх резервів, із своєї пам'яті, чи в спонуканні шукати в

пам'яті суспільства (книгах).

Живімо серед щасливих і самі навчаймося жити в щасті. Щасливі люди

починають свій день просто із славословінь і подяк БОГу-Творцю-святому Духу за

пройдену ніч, за те, що іще живі, за подарований новий день.

Зазвичай у такому припіднятому настрої ми виходимо на вулицю, стаємо на

землю, чи поріг і вітаємося до Сонця, Неба і Землі, до Повітря і Води, до Дня нового і

просимо знову благословіння на день новий, схиляючи голову для цього. Ці дії ми

можемо творити і у хаті, квартирі, на балконі, чи в путі, бо це має бути першою дією у

дні після омивання у воді- краще у біжучій з джерела, в струмку, ріці, чи з криші. Не

буде помилкою омивання з крана, чи відра, але завжди просімо дозволу у води на

омивання, привітавшись, перш за все.

В такому стані щасливий привітається з усім і вся у своєму путі, дякуючи за

зустрічі і за бачене і відчуте у собі – привітається з котом і з сонячним днем за вікном, чи з дощиком і краплями його, які вистукують свій бадьорий ритм по шибках і по

підвіконниках, чи то вітання будуть до першого виспівування півня у хліві, чи птахів у

садочку біля хати. Ось так щасливі з самого рання посилають у простори енергії

радості, щастя і любові.

Вони не полінуються і й далі спитають дозволу у Всевишнього, щоб побажати

всім і вся щастя і любові з радістю і благоговінням, піднявши руки у простори і

направивши до небес долоні зі словами від нього і Сущого, який у собі: “Бажаю всім

щастя і любові, благоговіння і щоб були здорові, спокою і гармонії у собі і у взаєминах

з людьми, доброти і достатку з цієї ранньої пори до прикладення на подушку голови

собі (ім’я), дружині, дітям з сім’ями, сестрам і братам у Роду з сім’ями, сусідам із

сім’ями і тим, з ким Всевишній сподобив зустрітися у житті на вулиці, на роботі”, називаючи імена усіх, які пам'ять даватиме в розмові цій.

Вони і дякують усім і Творцю-святому Духу за жінку-чоловіка, за дітей, родичів, друзів за зустрічі і за розмови мудрі, за допомогу і розради у часи скрутні і за

ті щасливі миті, які були у роках прожитих, за здатність творити, цікаву роботу і за їх

усмішки радісні і щирі, яких такі щасливі їх же уже і навчили, за просту усмішку

дитини і перехожої людини, за вдало закінчену роботу, за виляння хвостом собаки, за

гніздо ластівки у стрісі, за лелеку і потужний змах його крила, за радість у чужих очах, бо вони у всьому бачать позитив. Щасливі щиро дякують людям, які зробили для них

хоч щось хороше, чи гарне у давно минулих днях і за ті радості пізнані ними, що були

із ними і за радості інших, свідками яких вони були.

Щасливі люди посміхаються завжди щиро і від душі і це їх візитна карточка у

житті, та вона і відповідальність несе собою за всіх і вся, хто несе доброту і любов у

життя і цим зобов’язує берегти істини святі і саме життя, бо знають, що над ними й

скрізь витає святий Дух. Не відкриваю й вам, читач, що їх щирість, правдивість і

усмішка ця прихиляє до його у всіх поступах людей рій. Вони чимось чарівним

роблять їх привабливими, бо завжди на перший зов, біжать допомогти.

Щасливі люди радо спілкуються з іншими людьми і раді знайомствам новим, бо чуття у них божественне на людей добрих і щирих, а довіра кріпне з потиску руки і

усмішки простої, яка й часто саме так відрізняє цих людей від інших, поки що

нещасливих. Які і крутяться у житті, як білка в колесі, бо у них є погане щось таке, яке

не підпускає до потоків енергій позитивних, до тих справ, до тих людей серед яких такі

і крутяться завжди. Тому вони і здаються бідовими такими, та саме старання їх і

організовує зустрічі такі зі щасливими, де і підзаряджаються нещасливі і прилипають, а

щасливі приймають, поповнюючи ряди.

Тому знайомства нові – це завжди нові враження, нові відкриття, що

допомагають розвивати багато хороших якостей у собі і можливість допомогти і

впевненість у собі, збагачують наш досвід, розширюють наші соціальні контакти і

піднімають наші шанси бути ще щасливішими, бути ще більш щедрішими. Бо вони у

здатності творити доброту йдуть першими на контакт. Ось такі зустрічі й знайомства

змінюють ситуацію у світі і світ помаленьку змінюється на краще.

Такі молитви-розмови починаймо тоді, коли ми до них готові – ми відчуваємо, що в нас є ті десять хвилин, чи настрій хороший з ночі, то його цією розмовою закріпім

на цілий день і у всі дії. Роздратовані, чи засмучені ми зі сну, чи з вчорашній ситуацій, то краще привітатися і попросити навчити справлятися умом з таким станом у собі. А

якщо не можна налаштуватися то і не треба. Тоді поговоримо так у дні, десь у дорозі, чи при роботі. Знаймо, що це наші дії і вони приводять нас до зміни у собі і змінюють

думки і погляди на життя в цьому дні і з турботою за дні минулі і за дні, до яких ми

можемо прийти цим життям. Ця наша дія швиденько відгукнеться з просторів у настрої

хорошім. Не готові, то не засмучуймо себе, бо Всевишній сам потурбується про нас і

буде з нами говорити при ході й роботі, щоб тихенько вивести нас із жури, із полоси

невдач. Саме так ми заспокоюємося єством і вже в гарячці ума не плодимо негативних

енергій при житті.

Не вводьмо це в примусовий ритуал і не слід ці дії возвести в напругу в

особливі очікування, що нібито молитва завжди нам буде в поміч. Це вже буде

самонавіюванням, самогіпнозом, то в такому стані ми будемо розмову вести не із

Всевишнім Духом святим, а з дияволом. Так, він теж допоможе, але відповідає і дає

нам уже потім енергіями гордині, чванства, злорадства, зверхності до собі подібних. В

таких діях ми встаємо на путь деградації з тими ж сатанинськими проявами в наших

діях – злі, жорстокості, обманах, заздрості … Це в цілому засвідчує, що ми духовно ще

не виросли умом до свідомих дій, а є в стані вибору. Хай буде так на певному етапі

життя, та читаючи ці слова, подивіться в майбуття, бо все ж ми хочемо бути

щасливими, хочемо бачити своє потомство в щасті

Так і саме так щасливі люди оточують себе добротою і тому в якийсь із днів, я

теж відчув, що зродилася думка у мені, що саме доброта практична і таємна є тим

новим напрямком в організації взаємин між людьми з простими методами змінювати

уми людські і так змінити культуру поведінки всіх людей по всій планеті. Та і різні

добрі справи (великі, чи малі), обов'язково присутні у діяльності щасливчиків.

Допомагати іншим робити світ кращим приносить щасливим людям лише

задоволення! Вони щасливі всі і тим, що знають, що з ними ходить свята любов щомиті

і щоднини.


Окреме і визначальне слово скажемо, що стан щастя у нас часто формує стан

нашого здоров’я. Вчені визначили, що з вісімдесяти процентів стан щастя ми

отримуємо від стану здоров’я, а воно у нас тоді є, коли ми практично ведемо духовний

спосіб життя, благий спосіб життя. Бо життя у Благодаті (в Радості) і визначає наш стан

щастя остаточно. Тому щасливі люди дбають про своє здоров’я, про своє тіло і душу, їх

чистоту. Для цього ми маємо правильно харчуватися, робити потрібні посильні фізичні

навантаження. А щоб творчий підхід наповнював усі наші справи, то долучаймося самі

з участю сім’ї до хороших справ, до прогулянок на природі, до формування клумб, квітників, саду, бо це теж сприяє розвитку духовності. Це все і є вірними і постійними

супутниками щасливих і люблячих людей.

Знаймо про це і застосовуймо у практичному житті. Ось так ми маємо

розмірковувати у житті при його облаштуванні, при дбанні його наповненості

позитивом. Знаймо, що Творець-Дух святий з нами спілкується думками, які

приходять до нас в ум при допомозі Душі.

Думка зароджується, як дитина для життя в певному середовищі у певний час, як матеріалізована енергія, що саме в нас і має бути проявлена результатом дій, починаючи з Душі, як посередника по програмі Творця з енергій Всесвіту. Зародження

думки є частиною процесу життя людини, як частина її життєвої діяльності ума і тіла і

як продовження її в результаті, чи з потреби такої діяльності для життєвого простору в

якому проживає отримувач. Вона у своєму розвитку може доповнюватися

розмірковуючим умом на базисі його інформацій, які зберігалися в пам'яті, чи в

інформаційному просторі суспільства.

Наші думки вже при зародженні починають поширюватися і мають

можливість реалізовується. Ці можливості виростають із наших потреб і стану

духовного розвитку нашого єства (тіла, ума і душі). Зокрема сам стан єства є тим

комплексом енергій, які здатні приймати ці думки. Коли ми в стані сприйняття, прийняття, то ми чутливі, нами милостиво управляють духовні енергії, БОГ. В цей

весняний день, коли люди празникують у цих весняних днях, то дозвольте сказати Вам, друзі,: стяжайте, плекайте, лелійте, даруйте духовні якості – можливо це наше

покликання, кожного в окремості і гуртом у цьому житті.


Я сприймаю всі релігійні традиції людства, бо в кожної є свої послідовники і

багато людей знаходять там для себе духовну втіху, Благодать. Тому, живучи в

середовищі православних і християнських традицій і пишучи цю книгу весною, то і

вітаю всіх з празниками Хліба, Весни, Надії на урожаї, Доброти, Любові із

Воскресінням Іісуса Христоса!!!

Весна активує діяльність людини і випікає в ці дні Паску-Хлібину в подяку

Творцю, що вистачило хліба для їди до весни. Люди уже сіють, садять, маючи Надію, що цей сезон знову дасть хороші врожаї. Саме в цьому настрої хорошім вони є

відкритими Душами, тому з радістю віншують воскресіння Іісуса Христоса, який усе

своє свідоме життя дбав про те, щоб відновити і повернути людей до творення Доброти

і Любові, залишивши і заповідь для всіх – ЛЮБІТЕ!!! Душа його цю якість скріплює і

напоминає природою, напоминає так, що людина теж думками і Душею розцвітає і в

такому стані бажає дарувати, бажає відкривати себе для БОГа-Творця-святого Духа з

Любов’ю і Благоговінням. Хай це піднесення Духом у кожному розцвіте якостями

духовними і ділами хорошими!!!

З празниками весняними вас, сестри і брати, природо наша мила; з празниками

Тебе наш БОГ-Творець-святий Дух!!!

Христос воскрес! – можна говорити цілий рік, і думаю це буде також вірно.

Адже воскрес єдиний раз і назавжди, підтвердивши знаковість ЖИТТЯ для всіх, підтвердивши можливості Творця-святого Духа. Так можна говорити і цим

засвідчувати це кожному своїм свідомим життям. Бо в таких кожен день, це нове

життя. Сонце зійшло світло і святість у життя прийшло. Ми, кожен є Месією-Христосом при житті. Тому вірним є твердження, що ми духовно воскресаємо з

народження і долею у житті засвідчуємо працею і поведінкою – як ми, кожен, є

співтворцем позитивних енергій, чи є злим наплоджувачем негативу....

Як соромно мені, що ми, ті, хто називає себе християнами, пов’язують свою

подібність у діях з Іісусом Христосом і цим паплюжимо його, як творця, як носія

духовних якостей, відходячи наяву щомиті, щороку від істини життя, яку він знав і ніс

у люди.

Так, ми слабкі умом, та ми і міцні Духом. Хоча можемо і блудимо в темряві, бо

ум сам сліпий і у своїй гордині, своїм его не відкриває двері для своєї Душі, щоб вона

освітлювала нам істинні путі.

Тому ми маємо можливість, а дехто потребу, та все ж усім добре би було

славословити БОГа-Творця-святого Духа за те, що ми іще живі, маємо здатність

творити доброту і радість, вчитися любити, облаштовувати своє життя, маючи сили і

здоров’я і маємо впевненість, що завтра буде знову новий день, новий день життя в

радості і любові.

Тож навчаймося кожен починати новий день в Радості з Любові і у творчих

пошуках вибудовувати Доброту, як наш, кожного, слід, який ми лишаємо уже сьогодні

життям на Землі!

Хай люди, поки іще не в полі, поки не активувалися до роботи, змогли

почитати ці розмірковування і взяти для себе в життя і духовно зростати.


У стяжанні, у пізнанні Духовного приймає участь все живе, видиме і невидиме

у Всесвіті і на Землі. Однак в людини є можливість свідомого пізнання цієї духовності, і якщо ми вже свідомі цього, то ми маємо і навчити весь соціум в пізнанні духовного, тоді є можливість жити в мирі і доброті. Варіантів багато і кожна людина із життя в

життя росте і розвивається саме духовно, а за ним іде матеріальне і ті комунікації, які

ум намагається обумовлювати своє незнання і своє мниме знання.


Ми досить сильно прив’язані умом і тілом до матеріального. Не до того

матеріального яке є насущними потребами життя, а до того, без якого ми здатні жити.

Небезпека такого перекосу в тому, що ми своїм надлишком таких матеріальних речей

спалюємо енергії життя, погіршуємо фізичне і психічне здоров’я, ми вкорочуємо роки

свого життя. Ми окрім цього велику частину енергій віддаємо збору і збереженню в

пам’яті інформації. Чого так? Бо ми не довіряємо Сущому, не довіряємо можливостям

своєї Душі. А в них вся пам'ять, архів усіх Знань Всесвіту. Відсутність довіри, чи життя

в пристрасті не дають можливості уму отримувати потрібні Знання і в потрібний час.

Так, інформація (інша форма цих знань здобутих умом (я)) є частинкою Знань і

сьогодні сильно розширилися можливості знайти потрібну інформацію при допомозі

інтернету і тут знову маємо витрачати частину енергій життя – час, який не підвладний

нам, як річ, як книга.

Наука і релігія по собі є настільки допоміжні і наскільки вони шкідливими є у

житті.

Наука полегшує матеріальні умови життя і прив’язана фактично до речей і цим

відволікає ум від духовних пізнань істинності життя, а також затьмарює дух людський і

цим станом людина практично ходить сліпою і не чуючою до самого життя то так і до

БОГа-Творця-святого Духа, до Богородиці світу цього, до Іісуса Христоса і всіх

сподвижників-вчителів духовних.

Релігія допомагає пошуковцям, тобто тим, хто зрозумів, що без прийняття у

своє життя духовних якостей у нього нема перспектив на щасливе життя. Це

відбувається в певний час і сам факт відкриття таких можливостей пізнання

відбувається тоді, коли людина не робить помилок і є в житті справедливою, добродіяльною і люблячою.

Ось ця чистота духовна і дозволяє їй чути і бачити в оточуючих ці х якості і

цей факт створює умови для спілкування з собі подібними на цю тему, збагачуючи себе

у вміннях і здібностях краще пізнавати якості життя. Такі пошуковці стверджуються

умом через фрази інших, через свої життєві ситуації у правильності вибору напрямку і

тоді ці енергії позитивні уже часто й часто надходять у наші життя, покращуючи наш

психічний стан і поведінку. Усвідомлення цього дає поштовх розвиватися далі, активувати свої можливості по наповненню життя цими чеснотами – ми є свідомими

надбавачами духовних якостей, ми починаємо пізнавати суть Духовності і її значимість

у житті.

Ось тут часто ми стикаємося з тим, що нам потрібно виправити колишні

помилки-гріхи, бо вони повторно приходять у життя і тут ми уже є зрячими і чуючими, є чутливими до того: чи правильний ми вибір робимо , чи ні у кожній життєвій

ситуації. В такому стані ми бачимо і шкоду, яку несе собою наука і релігійні традиції в

яких спрацьовує людський фактор і часто очільники цих релігійних традицій є

корисливими, чи мають, як і всі інші пороки людські, а також багато розходжень між

словами, мовленими ними і істинною Духа святого. Не нам судити, та все ж для

врозуміння іншими, щоб вони були уважними до слів, які часто викривляють суть і

зміст духовності в цих будівлях для спільних молитов, вносячи в наші уми задумки

сатани. Він і там часто присутній нами, та і ми часто спокушаємося з нерозуміння

текстів пісень і канонічних тверджень, де вже сатана теж попрацював. Він же теж

одвічно вишуковує собі подібних і наші помилки йому й потрібні. Тому і в цьому

середовищі слід бути в бдінні. Тому ми і вказали на подібність з наукою у тому

відволіканні від істини, від святого Духа, бо так деколи невміло хоче , як посередник, стати головною в керуванні і настановах духовного і життєвого устрою і поведінки

кожного.

Тут ми трошки більше зупинимося на цих двох суспільних інституціях – науці і

релігійних традиціях, так як вони теж причетні до формування в людини світогляду і

відповідної наповненості нашого життя.

Перша діє на пізнанні проявів життя з допомогою ума з його можливостями і

задатками і його пам'яті, та все ж пізнання і відкриття в цій суспільній інституції

відбуваються по промислу Творця-святого Духа. Та часто такі пізнання, чи відкриття

того, що є постійно наявним в кругооббігу енергій ум помічників відкривача, чи його

послідовників їх умами застосовується зі злими намірами і часто є джерелами смерті

людей, так і інших живих учасників життя. Тому наука діє тільки на тих інформаціях, які колись для людства були божественними Знаннями. Вона збирає всю інформацію, яку так зібрало суспільство по конкретній темі, вивчає її дію на практиці, узагальнює, аналізує, обумовлює і потім перевіряє результат своїх таких дій. Підтвердилася гіпотеза

– добре, ні – то в ящик поклали. А істинні знання зразу ж дають позитивний результат.

Значима книга Біблія в пізнанні психіки людини, в облаштуванні життя

людини і світу. Я не той, хто може стверджувати її істинність – вона сама собою

стверджує себе. Я і не той, хто заперечуватиме її, бо саме написані відповіді на кожен

день життя і значимість БОГа-Творця-святого Духа в створенні Всесвіту і його

геніальний Розум і мудрість в житті кожного і цієї цілісності кругооббігу енергій, які є

умовою життя. Тому ось уже скільки тисячоліть у цій цивілізації, яку ми, нібито, трошки знаємо, наш Вседержитель, як Всевишнє джерело життя своєю вселюбов’ю, всещастям, вседобротою дає кожному шанс пізнати і прийняти у життя якості духовні.

В ній зібрана мудрість людства, тобто, те, що людина здатна була зібрати і

прийняти у свої життя у надбанні Духовності, так і в повноті розкритих пороків, як

повчальних засадничих умов з якими людина стикається у житті. Тому ми приходимо

до висновку, що людина в цій цілісності є її оберегом, є і її руйнівником, та саме

завдяки спільноті і її множинності енергій окрема людина все при своїй, дарованій

Творцем, здатності вибирати завжди дивиться на інших. Одна видивляється на хороші

дії і приймає їх у свої життя, а інша бачить, що дехто обманом, силою досить суттєво

покращує своє матеріальне становище, то такий спостерігач теж хоче багато чого взяти

в інших і тому так хитрістю проживати своє життя. Та саме прояви негативу у наших

життях є фоном, стимулом, мотивацією , спонуканням людського єства до змін.

Людина пробує різні методи і способи для цього, та саме духовні якості остаточно

дають їй стверджуватися в довірі до Всевишнього до всього, що Творцем даровано нам

у це короткочасне життя.

Чого ж ми сюди приліпили релігійні традиції? А тому, що ці інституції себе

позиціонують, як духовні установи і вони часто цим корисливо послуговуються, коли

проявлених духівників різними способами запрошують у свої лави, в тому числі і з тих

обдарованих, чи з певним талантом у тій, чи іншій галузі життєвих процесів, бо знають, що духовна чистота і дає їм доступ до всесвітніх Знань. Ось чому ці дві інституції ідуть

поряд, хоча часто у них виникають суперечки за першість у суспільних взаєминах, цими фанатичними представниками цих двох гілок у суспільному житті.

Наука продукує продукцію, яка полегшує життя, а інколи саме завдяки її

напрацюванням їх продукція стає знаряддям вбивства, смерті живого. Тоді, як релігія, як дотична суспільна інституція допомагає декому в очищенні єства, то так і ума, тобто

теж створює умови і знову ж лиш дотично, бо доля цього пізнавача-шукача-відкривача

рано, чи пізно отримала би знання для відкриття певних Знань, які уже визріли

потребою у суспільстві. Тобто, можна сказати, що вони є лиш театральна ширма, яку

потягли за вірьовочку і нам, глядачам, споживачам відкрилося обличчя відкривача. В

суспільстві їх лицемірно використовують як таких відкривачів, таких знавців істин

життя, обличчя і ім’я, то так і результати з їх (відкривачів, пізнавачів) участі з цими

суспільними організаціями.

Наука і релігія різні у своїх суспільних устремліннях, та саме вони створюють

умови для плідних результатів. Так духівник своїм рівнем духовного розвитку Душею

проявив би себе все одно, та лиш наставник і ці умови посприяли цій Душі проявитися

для людства саме в цьому тілі і в цьому житті. Подібне ми скажемо і про науку.

Результат їх появи є затребуваність життя і джерело результату – це Всевітній

Розум. Ідеї, гіпотези не є закінчений продукт, чи результат, не є абсолют, не є

вершиною людських пізнань. Це лиш чергова сходинка у духовному, чи науковому

прояві, бо прийшовши умом певним діями до нього, ми знову й знову вирушаємо в

путь, бо нові ідеї, заперечення, сумніви, чи твердження рухає наш ум. Він стає досить

активним на початку усвідомлення свого залучення до цих процесів. Та в житті нема

закінчених вершин у його безмежності.

Релігія би мала дбати про духовний розвиток людини, то так і людства, бо теж

досліджує взаємини між людьми, природою і Всесвітом і вислідковує джерела цих

енергій, які відкриваються окремим індивідам. Та як свідчать роки. віки вона, як

суспільна інституція дбає про надбання певних знань, щоб впливати на уми людські, щоб керувати поведінкою людей для організації суспільного облаштування. А так, як

тут діє невидимий людський фактор, то і тут є зловмисники і користолюбці. Та все ж в

цілому вона помічна певній частині суспільства шукати в них духовної підтримки, а

релігії ще й стараються для свого суспільного статусу встати в одну шеренгу з

політичними організаціями і тому часто бере на себе гуманну допомогу в облаштуванні

матеріальних умов життя їх послідовників, то так і оберігає їх статус недоторканності, виписуючи різні міфи, припущення із залученням мудрих повчань, о саме ця

організація із часу їх утворення збирала і зберігала їх в різних притчах і посланнях.

Наука молодша набагато суспільна організація і виходить, а також дбає про

матеріальну сторону життя, а також уже практично одноособово формує базу впливу на

людські уми, формуючи способи і методи суспільних, сімейних, виробничих взаємин

між людьми; конкретно дбає, чи теж показово представляє турботу про здоров’я

людини; навчає грамоти; багато робить для полегшення умов роботи і чимало докладає

зусиль на виконання політичних проблем.


Тому ми можемо говорити, що БОГа-Життя створив Творець-святий Дух, як

начало творче при наявному рухові енергій з метою створення Цілісності

самовідновлювального циклу у цьому кругооббігу енергій. Начало засвідчило про

наявність часі і його кінця ми не здатні знати, начало і рух засвідчило про мудрий

задум Всевишнього про наявність просторового проявленого і не проявленого світів з

моменту творіння Землі і Неба завершивши тим, що створив людину, яка і творить, руйнує, перебудовує цей світ з допущення Творця з тієї волі вибору і здатності

сприйняття всього, всього, по подобі Творця, та все ж із малої моці Духу у собі не

здатна дати раду у дотичності до сатани. Вона приймає добре і зле, та ні одного не

приймає до кінця. Добре не приймає із страху невідомості, а зле сама не здатна

видалити із свого життя.

Та якщо би не було життя, то би не існувало думки і не було би нас, не було би

і творчих начал і руху, як такого. Ось яка глибина у цій таїні життя. Тому й так тверда

гіпотеза появи першим Життя-БОГа в ході еволюційного розвитку до сьогоднішніх

його проявів.

Тоді, як так, що цивілізація ця за більше ніж сім з половиною тисяч літ не

придумала ні одного живого організму зі здатністю відновлення і існування. Як

цілісного комплексу, який би забезпечував би життя у собі.

Ні наука, ні релігія цього не знає, як створити кров, чи як створити механізм, який би діяв би в аналогії, як легені і т.д. Хоча знають принципи, схему процесів і деякі

складники, та відтворити такий же живий організм, як вид все ж не здатні.

Не слід думати, що релігія і духовність одне і теж, що релігія і наука здатні

навчити нас жити, як природна цілісність. Ні! Я цієї думки давно прозрів і саме цей

період і був стартом, щоб почати писати ці книги. Хоча цим визначенням “Я”

обумовлюю свою малість енергетичну у цьому світі. І себе в цьому процесі написання

бачу лиш як писара в більшій частині розмірковувань. Думки ж все таки приходять до

нашого мозку через Душу і по стану духовної зрілості, а далі мозок приводить в дію

очі, руки і прижиттєву пам'ять про букви, пунктуацію. Однак мені приємно знати, що і

мене долучено до написання цих думок, можливо і вони помічні будуть у налагодженні

методів і способів в пізнанні чеснот життя. А те, що помічні, то в цьому повністю

довіряю Сущому і Іісусу Христосу, інакше мене скоро би відсторонили від написання, а сатана так посприяв би, що я писав пасквілі, чи восхваляючі оди.

Духовне – це наша цілісність, це наша здатність богочоловіка. А релігія, їх

традиція – це ідеологічна партійно структурована організація на чолі із кліром – і про

це я пишу. Так, до них в тенета попадають просвітлені, духовно зрілі мудрі люди і вони

обманом, хитрощами створюють елементарні умови для життя і використовують таких, як живу рекламу.

Тому для Духовності наука не потрібна, а так, як Духовність визначальною є у

житті, то саме її енергії і створять умови для самого життя і життя в Благодаті. Людство

має прекрасні знання про чесноти життя і їх благочестивість, то ними і має

можливістькожен вимощувати свій прижиттєвий путь. Ось чому тут і міцна довіра до

Творця-святого Духа, як професіонала у цих мільярдах років ізначально створювати у

завершеності кожного живого виду зі своєю специфікою, призначенням, роллю у

ціліснім житті Всесвіту.


Для чого ми стільки думок виписали для вас, читачі? Щоб ви розуміли суть і

завдання цих суспільних інституцій і радимо триматися у житті тих способів і методів в

облаштуванні, які б давали нам радість, щоб не обтяжували фізично і психічно, а жили

так вільно, як живе все у природі. Вільність ми маємо відчувати у своїх можливостях

діяти так, щоб нікому не мішати жити. Інше іде з долею і ми не маємо наплоджувати

страху перед смертю, а знати, що Душа продовжить наше життя іншим життям. Та

чомусь всі люди думають, що переможуть у житті смерть у житті дотримуючись

ідеологій, традицій релігійних організацій; що переможуть у війні, як у тій дитячій грі,

що вбивство дає можливість забирати енергії життя у вбитого – досить оригінальні

обмани. Не відстають від них у цій дурості і ті, хто має гроші, суспільний чин, чи певні

ті, які називають себе вченими, все ж мають надію і вже віками працюють над тим, щоб

виготовити пігулки для вічного життя.

Поряд з цим ми не маємо наплоджувати у взаєминах зла і іншого негативу, бо

цим ми погіршуємо умови життя тепер і ці енергії погано будуть впливати на умови

життя в подальшому. Тому ми маємо можливості тепер формувати умови життя

нащадкам і це розуміння і знання спонукало написанню цієї книги.


Тому і в цій книзі ми пізнаємо суть людської істоти і її поведінку серед собі

подібних і в природі. У всі віки шукаємо ми джерела Істини, Доброти і Любові, та

зрушити ум свій все таки виявляється, що не здатні ми. Якби всі нації жили в

гармонійних взаєминах і на тих основах, на яких живе природа, то зникло б і

розмежування між державами, не було би таких кривавих війн, криз – і в цьому вся біда

людства. Війна в суті йде не за життя, не за збереження його, а вона несла і несе завжди

смерть. Знаймо всі про це! Ось чому люди відчуваючі духовний голод, так всеядно

накидаються на пророцтва, на істинні цінності життя, біснуються і в безпам’ятстві

кричать, що вони єдині патріоти..

Взаємини між людьми почалися зі сприйняття справедливості, це було

основою щирості і довіри. Сьогодні ці постулати загубилися для застосування

людством. За-кони є спроба реалізувати самоорганізацію взаємовідносин між людьми з

природою і до певної міри з іншими спільнотами на Землі. Однак вони несуть в собі ту

корисливість для керівництва. Закон не може замінити правди, щирості, довіри, вільності, захисту...

Що ж може єднати нас, людей між собою? Довіра, дружба, гроші, любов, доброта? Спробуймо почати світове обговорення цього питання….

Друзі пізнаються у спільних ділах, бо саме ділами ми і зайняті усі. І саме в

дружбі зі щирості і довіри виростає чуття і стан радості, а біда показує справжність

дружби. То як же розгледіти правду? Так, фактично кожен бачить в інших своє, свою

суть. То і змінювати суспільство, перш за все, ми маємо починати з себе, а не тих, хто

поряд і на цьому зосередитися, щоб нести доброту в наші взаємини. Хай енергії

доброти, щастя, любові наповнюють нас, наше життя своєю теплою, живодайною

енергією. Знаймо всі, що явний результат буде тоді, коли майже все людство

усвідомить потребу змінюватися і щоб половина почала ці зміни відразу ж. Свідомі і

будуть так діяти, бо вони уже психологічно готові до змін. Хай усім буде добре в

період змін і опісля, то такий настрій залишиться на віки.


Знання про існування інших космічних джерел енергій, які дають нам життя і

керують нами повсякчас, існувало в усіх народів і в усі часи.

У нашій православній ведичній культурі з давніх давен було відомо, що тільки

цілісна людина здатна бути здоровою, щасливою, самодостатньою.

Але хто сьогодні дає знання про те, як набути тієї цілісності?

Нас навчають наукам, ремеслам, будь чому, тільки ніхто не навчає нас того, як

потрібно жити, як будувати свої стосунки, взаємини з іншими людьми, з оточуючим

середовищем, з Богом на основі справедливості, щирості, довірі, любові.

Так, у цьому розумінні ми всі невігласи, бо нам просто не було у кого навчитися

мистецтву життя – волхвів уже тисячу років як знищили; батьки наші вчилися

мистецтву виживання в атеїстичному середовищі; суспільні, державні вчителі, як і весь

клір релігійних традицій вже давно мають вузьку спеціалізацію і основна до них вимога

– це задовольняти інтереси держав і тому ніхто з них навчити цілісності не здатен.

Вони навчені розказувати різні нісенітниці, навчені маніпулювати нашими умами, роблячи з нас дисциплінованих, настраханих роботів.

Набути духовного здоров'я тепер доволі складно, бо ніхто достеменно не

здатен навіть пояснити, що означає – бути цілісним, як бути духовно здоровим і як

навчитися бути цілісним в одній особистості, чи щоб все таки створити умови для того, щоб людство навчилося і було цілісною ланкою в кругооббігу всесвітніх енергій.

Давайте спільно подивимося на все це, порозмірковуймо і одне одного

повчаймо, ділімося досвідом і зважаймо на вікову мудрість людства. Та мене турбує ця

сьогоднішня ситуація, що нібито, весь світ навченим є, пізнав наявне життя, знайомий з

істинними Знаннями Творця-святого Духа, а по справжньому щасливих людей серед

нас одиниці. Людство тисячоліттями життя майже не змінилося і сліпо слідує за

меркантильними бажаннями – поїсти, поспати, трошки попрацювати, та ще й

погратися.

Хто нині відчуває, що він часточка ЖИТТЯ, нашого справжнього великого

Вчителя? Так ось і прийшла пора визначитися всім: прийняти апокаліпсис, чи відкрити

змінами двері РАЮ? Одначе це тільки початок. Початок кінця.

Для істинного життя нам потрібно знати якості Духовні, навчитися їх творити і

навчитися по них ЖИТИ і жити щасливо. Знаймо що з цього почався світ і на цих

основах він тримається. Трошки похитнувся, та Йому потрібна наша свідома допомога.

Щоб бути щасливими нам, щоб бути потрібними Творцю, то ми маємо

розширити свою свідомість, засвоїти знання про те, як влаштований Світ, набути

цілісності і відновити ці забуті Істини.

Якщо ми це і всі зрозуміємо і змінимося поведінкою для цього, то тоді нас

можна буде випускати в життя, а до того часу ми несемо загрозу не тільки оточуючим, собі, а й самій планеті.

Прошу і благаю Вас, сестри і брати по крові й Духу усвідомити, що все, що ми

бачимо і відчуваємо, то це і є БОГ, який проявлений у різних формах!

Знайдімо його спочатку в собі, пізнаймо значимість Цілісності кожного для

відновлення Цілісності Всесвіту, змінюючи свою поведінку на краще, то зміниться і

світ.


Ось чому нами маніпулюють всі, кому не ліньки, починаючи з президентів і

закінуючи спеціалістами з реклами, різними екстрасенсами, бо без цілісності ми просто

раби суспільства, ми раби грошей, речей. Ми самі є самою дешевою річчю, яка для

держави нічого не вартує, бо в її відтворення, в її вирощування вона не вклала ні

копійки. Бюджет будь якої держави, це гроші людей, які працюють, окрім тих, хто

отримує зарплатню від держави.

У нас кожного для цього є старість, коли ми можемо виправити ситуацію в

цьому житті і вже передати цю Душу в інше життя зі здатністю її управляти умом.

Секрет в тому, що ми виснажуємося фізично і психічно при житті, та якщо ще

прив’язуємося до різних партійних політиків, чи релігійних організацій, а цим нехтуємо

долею, яка закладена творцями в програму Душі, яка є в нашому тілі.

Ми практично не навчалися жити і творити у житті духовні якості. Це все

разом і дає нам симптоми виснаження, втомлюваності, болі в ногах, суглобах. Ми не

той вантаж носили все життя. А якщо й батьки відносилися так до життя, то і вони нам

лишають ці вантажі і душа їх тягає і тягає до тих пір, допоки ми в якомусь житті

дозріємо умом і усвідомимо цю помилку. Надіюсь, що читачі, прочитавши ці рядки

почнуть шукати способи виправити ситуацію, почнуть дбати про духовне здоров’я.

Цілісність світоустрою організована досить мудро, цікаво, продумано, та все ж

є таємницею для нас. Ні нема тут таємниці, але наша неуч в тому, що ми постійно

нашим умом втягнуті в суєту, в змагальність, в боротьбу за речі, за місце в суспільній

структурі і спеціальними інституціями держав втягаємося самі в кіно-шоу і суспільні

надумані пріоритети. В нас нема часу подивитися на себе зі сторони, на те, як ми

проводимо щодня час і чим і якими діями наповнені наші дні життя.

Чи ми хоч раз задумалися, чи розмірковували у собі над таким станом речей у

нашому житті? Чи ми знаємо те що щомиті, щоденно, роками протягом життя з нами

проводяться зустрічі, ми застосовуємо певні слова, у нас є певні міркування в бесідах, є

думки, які направляють наші поступи, вчинки, організовують так життя по такому

плану, який є для нас конкретно з тих потоків і по тій програмі Душі, яка і дбає за наш

духовний розвиток, за наше духовне здоров’я. Та все ж віками і тепер видно зі сторони, що ми цього піклування не помічаємо, а якщо ці дії нас деколи і зупиняють для

переосмислення нашої участі в конкретній неправильні ситуації у нашому житті, то ми

просто ігноруємо, чи неусвідомлено зітхаємо, промовляючи : “втомився”, навіть

неусвідомлюємо того, що ідемо не на ту путь, яка є, уже спеціально для нас.

Ні ми хочемо іти в дебрі вимощуючи стежину і витрачаємо масу життєвих

енергій і ми дійсно втомлюємося, витратили масу сил і часу. Ми вперті, горді, самовпевнені, при грошах і посадах… Ось так ми грубо помиляємося у житті.

Та все ж ідея в думках про кардинальні зміни в душах умах людей уже є і

готова до змін, ми маємо це зрозуміти всі і налаштовувати себе для змін. Таке

налаштовування розвиває у нас здатність бути в бдінні і ці дії будуть з

часомусвідомлені того покликання нас життями сюди, що ми і саме ми завели стільки

зла у взаємини між собою, з кожним роком наповнюючи простори планети і Всесвіту

негативними енергіями. Переналаштування світогляду, культури, всього укладу

взаємовідносин можлива при свідомих змінах у нас нашими умами і душами через

певні митарства і добродіяння. Саме так ми набираємося досвіду і уже, бачачи

результат, стверджуємося у правильності наших дій і у своєму новому способі життя, яке і дає нам радість тих відчуттів щастя і любові.

Ось такими міркуваннями і діями ми здатні бути прикладом для інших і

найскоріше у своїх сім’ях. Так ми уже готуємо нове покоління до здатності бути

пильними у розмовах у діях, щоб так організовувати життя, як підказує нам серце і

середовище спільноти, яка почала творити доброту і любов.

Знаймо те, що багато будуть опиратися запрошенням до змін, деякі свідомо

відкидатимуть ці спроби пошуку правди, ці сумніви у собі і ці бродіння у суспільстві, які, нібито вб’ють ті старі релігійні традиції, ті суспільні устої, до яких вони звикли.

Навіть не задумуючись над тим, що частина з них несе велику шкоду Духовності, Благодаті. Ми теж ратуємо за те, щоб залишити те істинне, що є живе і жити буде у

віках – правду, любов і доброту, але нам сьогодні слід очищати свої життя від негативу

у тому злі, обманах, жорстокості….

Люди – це малесенькі частинки Творця, маленькі частини всецілого Життя, які

своїм енергетичним складом подібні Йому, і тому ми маємо жити на загальних умовах з

Природою, зі Всесвітом, а не за ідеологіями, які сьогодні плодить керівництво держав, політики і змінені релігійні традиції. Так, саме вони є сьогодні в таємній змові між

собою і кожен своїми способами знищує залишки духовності, залишки духовних

енергій, які є іще в різній кількості і з різним духовним потенціалом в окремих

особистостей, чи як сьогодні пишеться цей стан людини – фізична особа. Ніде не

заікнуться, що людина теж є носій духовних знань, духовних можливостей зі здатністю

усвідомлювати свої дії, зі здатністю змінювати оточуюче суспільне середовище

спільно з природою і Всесвітом. Саме людство у своєму єднанні на духовних засадах

здатне створити гуманну і істинну спільноту, творячи якості духовні і цим зберегти

чистоту і святість у залишках цієї цивілізації, зберегти травмовану природу, відновити

зв'язок зі Всесвітом.

Та саме в сьогоднішніх умовах людство розколене на мільярди відокремлених

частин-краплин ймовірної цілісності кожною. Саме ймовірною, бо важко мені сказати, що хтось знає свою здатність бути цілісністю в цій людині-краплині.

Ця надумана горда автономія закінчується завжди однаково, як це трапляється

зі злоякісними пухлинами – їх просто видаляють, щоб організм міг бути здоровим. Та

саме так фізичним силовим методом нам вливають в уми цю думку – винищення, але

перед цим, не гребуючи нічим готовлять людські уми до цієї автономії людини, до

відокремлення від спільноти і так, щоб ніхто ні за кого не піклувався. Треба викинути з

обиходу милосердя, доброту, любов і тому сьогодні ці слова наповнені постидним

змістом і суттю. В релігійних традиціях йде тотальна підміна джерел Духовності, підміна понять і саме в цьом сатана маскує свою брехню і зваби. Люди, які шукають

духовної їжі в церквах славословлять і творять спільну енергетичну молитву за

господа-господина-князя суспільного, а в канонах все менше славословиться духовне

начало – БОГа-Творця-святого Духа і їх послідовників і їх чеснот – правди, радості, доброти, любові на тій теплоті і святості, яким можна зігрівати і відігрівати захололі

Душі,

У нас є ще шанс у три десятки років змінити цю ситуацію і ми сьогодні кожен

можемо сам в собі, у своїй сім’ї в будь якому місці і повсякчас бути творцем хороших

розмірковувань і дій. Саме цим ми сьогодні тихо, не збурюючи зла і суспільного

протистояння незалежно від того, якої релігійної традиції, конфесії ми є

послідовником, чи прихильником. Від кожної людини сьогодні залежить її життя і всіх

завтра. Ми маємо про це знати. Бо тільки люди сьогодні здатні виправити свою ж

помилку, чи помилки, щоб відновити давно забуті істинні джерела ЖИТТЯ.

Так, ми самі здатні творити своє середовище, свою дійсність і тому які ми, то

таке й наше життя. Відновити цілісність означає дати собі раду: встановити гармонію

між своєю триєдністю - Духом, Душею і Тілом на чеснотах життя – правді-справедливості, милості, милосерді, єднавчій гуманності, доброті і любові в щирості і з

довіри. Тому свідома людина нікому не бажає зла, бо відчуває себе частиною всього

людства. Ми прийшли у світ життями, щоб здійснити своє призначення, а не воювати з

ним повсякчас.

Нещасливі, незбалансовані люди, цілі нації виливають дуже багато негативних

емоцій, виголошених думок, інформаційних умовисновків в оточуюче середовище, та

ще й у діях неусвідомлених і з незрілості ума постійно робимо вибори з ситуацій

негативних, а потім самим же доводиться жити в цьому багні.


Хоча наша тварна близькість сильно впливає на поведінку, та ще є зваби від

ума, то людина часто опиняється перед вибором у житті. Таких серед нас є до

дев’яносто відсотків. Тому сьогодні таке велике напруження і так гостро постало

питання про життя, про життя істинне, щасливе. Тому так значимо розуміти людині, що

Творець постійно спонукає чоловіка дотримуватися тих настанов, які він отримав при

створенні світу, бо такі були задумки творця, що духовні чесноти, ніби. автоматично

керують природніми процесами в людині, помимо ума. Це дає великі можливості жити

і творити духовне життя. Нам в допомогу часто приходять підказки. Бо саме наше

відхилення від духовних начал зразу біллю в тілі Сущий повідомляє ум, що ми почали

відходити від програми-долі.

Чоловік досить відкритим є для енергій природи і Всесвіту і тому не просто

вдається йому відкритися Душею, бо найменші відхилення від духовного спрямування

у своєму покликанні, сприяє тому, що цим він відкривається енергіям різних болячок.

Людина, як гумка чутливістю своєю і здатністю сприймати і тим, що без фільтрування

усе підряд приймаємо в себе. Особливу небезпеку для життя має прийняття із

зовнішнього світу інформацій різних, починаючи з побутових і закінчуючи суспільно-політичною. Знання такі людина має, бо саме розуміння наше залежить від того – чи ми

є творцями добра, чи наплоджуємо у житті енергії зла. Та все ж по факту ми

зневажаємо цими болячками і своїм устремлінням до брехливої і пустої інформації, знаючи, що такі наші дії і ця зневага до власного здоров’я виробляють у нас цю

шкідливу звичку. Ми відмахуємося від її мізерності, та щоденне прийняття через

певний час дає про себе знати.

Тут ми трошки поміркуємо про дію позитивних енергій на стан нашого

здоров’я, на наш життєвий тонус, на нашу творчу здатність, на настрій. Тож

засвідчуємо з досвіду, що наша позитивна енергетика здатна впливати на оточуюче

середовище без участі слів і будь яких дій. Окрім того можу стверджувати, що цей

позитивний настрій ефективно допомагає захищати тіло від болячок, захищає і від

негативної енергії в оточуючому середовищі. Як ця енергія поширюється, я не знаю, але приходилося бути свідком таких процесів. приходить в приміщення усміхнена

людина. Де тільки що роздавали наганяї і люди на очах відходять від суму і

пригнічення… Можливо те, що ми є носіями у собі енергій добра і зла, а вони, однозначно є майже повсюди і от носій своєю насиченістю і активує ці енергії в інших, а ми це спостерігаємо уже в емоціях і в поведінці. Чи не чудо. Ці енергії такі

мінімальні, що їх не засвідчують прилади, а отак просто виникає цілий простір , який

одномоментно наповнюється позитивними змінами. Ось що з нами і нами може

творити позитив.

Таке усвідомлення дає нам можливість налаштовувати себе на прийняття

позитивних енергій, та і Творцю тоді легше наповнювати наше життя цими

благодатними енергіями.

Так, що при всіх своїх бажаннях ми не можемо залишатися порожньою

посудиною, бо пустота по суті є смерть тіла і ума, а заодно і Душа покине це тіло.

Настала смерть, тобто життя нема, то і мови про наповнення себе не виникне.

Самогубців не так і багато, бо бути самогубцем, то і тут страх на перешкоді, бо ум

завжди хоче жити, як є вічною Душа, та ще зважаючи на те, що він має статус

керівника в тілі, то він зробить все, щоб самогубство не відбулося. Ум – це є наш

проявлений диявол і тому він схильний до темних енергій, до сатани. Та ум може бути і

свідомим і приймати в життя духовні енергії. Ось чому сатана і мирський господь-князь бореться всіма методами і способами за те, щоб керувати і маніпулювати кожним

в окремості умом, та й умами всієї спільноти.

Увесь світ довкола нас - це дзеркало для нас, він повертає нам наше ж

послання, нашу справжню суть і усю нашу поведінку, тільки підсилено енергетично

стократ.

Люди мають вчитися і діях надихати Духом матерію, а не отруювати собі й

оточуючим життя. Все, до чого ми доторкаємося, має залишати на собі слід Творця, а

не ставати спотвореним і мертвим. Для цього кожен із нас має усвідомити, хто він є

насправді, і намагатися відповідати подобі в діях Творцю. Людина – це багатовимірна

істота і є малесеньким прототипом цілого світу. Тому цей світ, цей БОГ-Життя клеїть

дурня людськими умами і руками.

Ми сьогодні є самовбивцями по суті, ми вбиваємо фізично один одного

безпричинно, по якихось вказівках, які дають такі ж як і ми (тому по суті і вбиваючий, і

наказуючий вбивати, і даючи їм в руки зброю, і несучий їм їжу, і по юдейськи

благословляючи на братовбивство, то ми вбиваємо в собі усе духовне, а без нього ми

ходяче смердюче м'ясо, без здатності сьогодні вижити в природі, у цьому світі. Тому й

стверджуємо, що людина не вміє вчитися жити, не вміє творити чесно і справедливо

доброту у стані благоговіння і любові. Вона не виживе із за цього в природі. Якщо її

залишити саму без суспільних інституцій, без можливості брати участь у суспільній

праці; залишити без грошей і тих установ, що давали можливість купляти все необхідне

для життя, то людина буде подібна до риби викинутої на пісчаний берег – вона загине, без каяття, без прощення, бо вона уже не знає і цієї молитви до Сущого, Вона не має

знань, як вирощувати їжу при виживанні, вона не вміє виготовити собі штани, не вміє

зробити швайку, та і не знає як здобувати сировину для цього.

Нас сьогодні керівництва держав з допомогою політичних і релігійних

організацій поставили людство і зокрема кожну людину в страшні умови – вибирати.

І головна біда в тому, що вибирати приходиться із запропонованих варіантів, які не є

джерелами життя, а навпаки ведуть до самознищення. Який би варіант би ми сьогодні

не вибирали, то це приведе до смерті. Геніальне – просте, просте часто є геніальне, бо з

мудрості і правди росте. Тому не біймося простоти, а біймося спрощувань при виборах, чи у намаганнях втекти від дійсності. Ні, уникаймо вибирати і діймо з чеснот ЖИТТЯ.

Питання смерті тільки в часі. Хоча людина чула і знає що здатна жити вільно і

вона би змогла відмовитися від процедури вибору. Саму окремість суспільно

підготовлена машина знищить і це людина знає – її дії паралізує страх. А вихід же є –

єднатися, єднатися на духовних чеснотах, на довірі, на справедливості, на щирості

і з любов’ю до життя.

Знаймо люди, знаймо всі і поміркуймо тепер на самоті – чи здатні ми

повернути залишки цивілізації в умови дикого виживання; чи, може, маючи шанс і все

таки візьмемося до змін, і почнемо вчитися змінювати життя на краще, почнемо

вчитися жити в щасті і любові. Велика надія є в БОГа-Творця-святого Духа що ми

навчимося розмірковувати і навчимося свідомо діяти.

Ми маємо знати всі, що наше єство має бути наповненим, окрім енергій тіла і

ума, духовними енергіями – позитивними від Творця, негативними від сатани, чи

енергіями байдужості, які у житті плодить наш зневірений ум. Саме ця здатність ума

вибирати отримана від Творця даною можливістю жити вільно по подобі Творця, так як

чоловік при житті є уже зрілим зерном всього живого у цій всесвітній цілісності

енергій. Щоб направляти уми людські Творець-Дух святий періодично направляє Душі

в певні тіла з таким потенціалом духовних вчителів, які б формували мотивацію для

умоналаштування чоловіком на прийняття у своє життя чеснот світлих і позитивних.

Починаймо вчитися чути голос Душі і ми зможемо побудувати щасливе життя, бо тим голосом з нами розмовляють наші Ангели-Охоронці, які опікуються нами. Вони

ж бо, як ніхто знають натуру людську, бо в недалекому минулому їх душі були в тілах

людей. Відновлюймо цей внутрішній зв'язок і ми отримаємо нову якість життя, ми

зілл'ємося з Божественними енергіями. Це і засвідчить, що ми почали жити

усвідомлено. Тобто, коли ми відповідаєте Світу, то ми відповідаємо самому собі, а це

найголовніше для людини.

Кожен з нас у глибинах свого єства зберігає вічну, безсмертну, божественну

часточку іскри Божої – Душу. Благосне єднання енергій Душі, Ума і Тіла і є краплиною

всецілого Життя. Ще раз зауважимо, що людина – це триєдине єство-Дух і саме він діє

свідомістю, будучи зв’язковим з Творцем-святим Духом. Чоловік, жінка, рослина, тварина, пісок, тобто все видиме й невидиме, яке має у собі ознаки життя є умовою

життя, а в часі лиш процесом набування досвіду, мудрості; є одвічними творцями

позитивних і негативних енергій, які в еволюційному процесі життя трансформуюься в

духовні енергії. З них зачалося життя і ними припиняється життя у цій формі і в цьому

складі.

Ми бачимо не речі, а їх голографічний прояв, бо все довкола нас – це і є

енергія. Ось і виходить, що ми всі символічно живемо в своїх головах, приймаючи

видиму ілюзію за дійсність, ми бачимо дію проявлених енергій в нашій паралелі ...

Коли ми доросли такого рівня усвідомлення, такими важкими пошуками і

піднявши рівень розвитку своєї свідомості, то, будь ласка, не сходьмо більше з цього

одвічного Вівтаря земного РАЮ – хай Душа співає, хай єство усе в радості і щасті живе

несучи благо іншим своєю здатністю свідомого творіння. Мив такому стані і є та

велична ЦІЛІСНІСТЬ і жити і діяти ми будемо від Сущого.

Ми, українці, народилися із аграрної культури, - від землі, і поряд з нами

живуть на ній із нами, які теж є життями завдяки їй. Дбайливі розумні взаємини з нею і

зі всім, що є на ній і з усіма природними стихіями ми маємо завдячувати Творцю-святому Духу. Ось така має бути взаємодія з БОГом і Творцем-святим Духом.

Якщо ми не будемо дотримуватися божественних умов співіснування, то не

зможемо нічого виростити на землі, не матимемо чистої питної води, НЕ буде кому

творити кисень, як основа нашого і всіх дихання, а сонце, сонце з його світлом і

теплом… Що ми вартуємо без них у всецілому житті? Ми не зможемо елементарно

виживати і жити.

Земля може буде обходитися без істоти людської, як представника природи, як

представника тварини. Та вона має ум, здатність міркувати, здатність вибирати умови

проживання і здатність вибудовувати їх такими, які б влаштовували її, здатність

свідомо діяти.

А от щодо здатності бути свідомою істотою на певному етапі життів, то

людина уже є не тільки звичайною ланкою круооббігу природніх енергій, а тим

індивідумом, який є свідомим творцем позитивних енергій.

Людина переходить, якщо можна так висловитися для розуміння цього

процесу, в статус співтворця. Ось ця взаємодія людини і Всесвіту є визначальною для

неї і для космосу. Всесвіт і турбується про її пристосованість до життя на Землі, Він

подбав про те, щоб людина тілом мала життя і завдяки уму, його здатності вибирати; його здатності розвиватися у його духовному напрямку і давати ці позитивні енергії

життя для Нього, цей взаємозв’язок є визначальним і є умовою, і є шансом людині

лишитися життями на Землі.

Звідси походить наша ментальність, хазяйновитість, звичка до порядку в

господарстві і вміння вибудовувати хороші взаємини між собою і іншими учасниками

життя на Землі, то так і з космосом.

Оцей наш зв'язок з БОГом-Творцем-святим Духом прослідковується і в нашій

культурі самого життя і в культурі поведінки нас, як чоловіка в піснях, і в

національному строї та побуті. Так є типова ідентичність українців-славян-аріїв, як

людини-чоловіка з усіма і між собою по крові і Духу зі здатністю спілкуватися, зі

здатність вибудовувати гармонійні взаємини між усіма і бути свідомими творцями усіх

якостей життя, як основи того, що саме задля цього ми життями і є на цій райській

планеті Земля.

Всі люди на Землі одна сім’я, одна родина! І ми маємо це всі усвідомити і як

вид маємо жити, гуртуватися, взаємодіяти, я к і інші представники природи на Землі, не

вивищуючи свою здатність. Ми маємо розуміти, що як життями в тілах ми є

взаємозалежними з усіма стихіями природи, з усіма її проявленими видами життя.

Ми також маємо розуміти і усвідомити те, якщо ми не будемо творити енергії

позитивні в її складниках: правді-справедливості-щирості, щедрості-доброті-милості-милосерді, радості-щасті, любові, які ми маємо прийняти у своє життя і у всьому

засвідчувати про це у взаєминах, у спілкуванні, у піснях, танцях, славословіннях, в

побуті, при спільній праці, у такій толерантності по всій Землі, то ми втратимо зв'язок

зі Всесвітом.

ЧОМУ? І чого я це стверджую?

Людина, як фізіологічний вид природи практично все життя в тілі зберігає

свою неконтрольованість у поведінці, та ще маючи у помічниках наявний ум, то саме

це і є наплоджувачем негативних енергій у цій ЦІЛІСНОСТІ ЖИТТЯ, які шкодять

цілісності і своїй особистій, коли ми хочемо бути головними в сім’ї, родині, в селі, кварталі, в місті, в нації, в державі, в усьому світі завдяки змагальності, в боротьбі бути

успішним, бути першим, мати здатність керувати іншими для своєї користі; застосовуючи пусті обіцянки, обмани, зради, силу, гроші; організовуючи кризи, війни.

Саме в такій своїй налаштованості ми є знищувачами руйнівниками себе, природи і

всього, що нас оточує. Ми це все проявляємо в думках, емоціях, словах, ділах

проявляючи все це в гніві, заздрості, крадіжках, ненависті, жорстокості, бійках. Тобто

ми є на Землі одними з найактивнішими серед стихій природи і серед інших видів

живих організмів наплоджувачами негативних енергій. ось ці, так звані, погані

здібності сьогодні привели людство, планету, Всесвіт у велике напруження, у велике

протистояння добра і зла.

Дружба потребує від обох щирості і допомоги у всьому доброму і поганому, не

покладаючись на розрахунок вигод-користі, чи то з якихось надуманих, чи суспільних

правил. Головне – не нашкодити одне одному. А цей рядок ми дописали сюди, щоб

розуміли всі, на яких енергетичних взаємозв’язках можна облаштовувати цей світ, починаючи із сім’ї.

Знаймо, що і у Всесвіті є творці і носії позитивних, негативних і прояв

змішаних, сірих енергій, а Земля завдяки такій поведінці людства опинилася під

загрозою і цим теж поставила весь світоустрій в неочікувану і не гармонійну ситуацію

співжиття, співіснування. Однак великих надій на сіру масу не маймо у їх корисливості

до всього, чи в закостенілості життєвих установок. В першу чергу нами побудити тих.

хто здатен до змін і здатен творити позитивні енергії. Ми їх бачимо по результатах їх

праці, по мудрості в діях. Одначе і не будемо відкидати сірої маси, хоча вона і є

придатний ґрунт для суспільних змін, та до прийняття духовних якостей їх важче

залучити. Вони досить сильно привязані умами до матеріального світу і впевнені у

своїх можливостях обійтися без БОГа-святого Духа. Їх допоможе лукавий отримувати

бажане, коли вони застосовують обман, силу, гроші, і інші нечисті сили у всіляких

екстрасенсів…. Сьогодні сатана, як ніколи сильний, то і його послідовники із

зактивним завзяттям використовують цю ситуацію. Трошки слабших диявол вміло на

дрібничках втягує у свої сіті, розпалюючи можливість швидкого збагачення, нездорова

цікавість до протилежної статі і уже відомі результати охоплення дітей комп’ютерною

мережею.

Ось чого я в книгах постійно уповаю до Творця-святого Духа в цих словах, якими ці позитивні енергії Всесвіту людство й обумовило їх творящими і в русі. Хоча

по факту ми їх не знаємо. Я це говорю так і тому, що ми, нібито розумні істоти, та все ж

не знаємо навіть себе, свого сина, чи батька… в їх фізичному прояві складників, то так і

здатності діяти. Всесвіт, як Всевишній Світовий Розум є Творцем Землі і всього живого

і не живого на землі не як якась особистість, а це ціла сукупність енергій, які заявляють

про себе рухом і кожна енергія має свою міць, свої складники і може по різному

проявляти в тих, чи інших формах проявленого життя Так, позитивні і негативні енергії

отримали так загальноприйняту людьми назву добрих і злих духів. Добрий Дух є

світлий, чистий, теплий і приємний правдивий, благодатний і люблячий. Злий Дух

темний, грязний, холодний і колючий, смердючий брехливий, підлий , жорстокий і

злий.

Тому, зважаючи на те, що сьогодні порушена рівновага між негативними і

позитивними енергіями на Землі, а свідомих носіїв і творців позитивних енергій

зменшилося, то нам таким слід просити допомоги зі Всесвіту від Творця-святого Духа, визначивши цим конкретну назву цього істинного джерела позитивних енергій у

Всесвіті. Таким воно практично і є.

Людина ослабла Духом святим і не має мочі сама відновити рівновагу. Багато

тепер розуміють те, що саме люди по окремості і в цій спільності були

самовідстороненими, байдужими, не розуміючими і корисливими. Тому саме із цього

ми й опинилися в затрудненій ситуації. Бо свідомий бачить в оточуючому світі свою

суть, себе, а несвідомий живе так, як оточуючий світ. Один працює над собою, а інший

для себе, та все обидва прототипи є узалежненими від суспільства. Перший дбає про

себе і відповідальний за інших, а другий дбає тільки за себе і хоче жити за рахунок

інших.

Що з нами відбувається? Чого? Як вийти із цього? В чому весь трагізм

сьогодення? Ми вже писали про прямий взаємозв’язок нашого фізичного здоров’я з

духовним. Саме болями нам Душа повідомляє про неправильність наших помислів, слів і діяльності і це спонукає розуміючих цей зв'язок до утримання від дій, чи взагалі

відмовитися від здійснення їх – і болі на початковій стадії зникають. Та, коли людина

це не розуміє, то хвороба прогресує. Зі сторони це виглядає, як покарання за непослух, за порушення духовних основ життя. Наприклад, у нас вибухнув герпес на губі, який

засвідчує, що ми говорили гнівливі слова несправедливо. Болі в стравоході засвідчують

про наявність в нас заздрощів; болі кишечника засвідчують про надмірну і не потрібну

турботу про дітей; ожиріння засвідчує про страх – жир є ніби броньована жилетка; болі

печінки засвідчують гнів, образи і визрівання помсти в наших діяхблі серця

засвідчують про неправильний життєвий орієнтир, болі в ногах, суглобах засвідчують, що ми відійшли від путі, який нам дано Всевишнім і взялися реалізовувати різні

бажання, які нам і не потрібні в житті… такого взаємозв’язку реакції тіла на порушення

духовних основ у житті є чимало. Це кожен може перевірити у своєму житті. Ось так

ми маємо навчитися слухати Душу, коли не чуємо совісті. Це є приклади і результати

нашої неслухняності.

Поряд з цим звернемо увагу при пізнанні себе і при пізнанні впливу

суспільства на окрему людину на той факт, що при великій кількості таких

неслухняних людей такому покаранню піддається вся спільнота, а коли ці помилки

людства були тривалими, тобто, участь в них брали попередні покоління, то в моменти

криз, війн вони проявляються теж подібною тривалістю. Та ми підемо далі і розглянемо

цю подібність при порушенні масово духовних основ життя, нехтування ними, відмовою від них, чи проявом зневіри і байдужості, то тоді цілі держави, регіони

піддаються таким попередженням і покаранням у вигляді стихійних лих (землетрусів, криз, війн…). Так період з 1917 по 1985 рік назбирав 70 років. От чому ми пишемо про

сімдесятирічний період страждань людства. А коли ми і тут не візьмемося і не

виправимо ситуації за сімдесят років, то період потроїться.

Сьогоднішнє перебування світу в такій світовій кризі є прямим свідченням того

не мудрого, бездумного масового відходу людства від істинних основ життєвого

облаштування на чеснотах життя. Ми маємо шанс видужати в каяттях, прощеннях, відновити забуті істини за ці тридцять два роки.

Шукаймо відповідь у собі. “Шукайте добра, а не зла, щоб Вам залишитися

живим”. Бо відповідаючи злом на зло, людина лиш примножує кількість зла в світі.

Саме масовий відхід людства від духовних основ приводить їх до масових

епідемій, страшних криз, глобальних війн. Тому ми маємо теж зрозуміти це і діяти

масово. Всі масово маємо взяти участь у відновленні якостей духовних. Таку ж думку

стверджує і минувшина. Каяття і відновлення забутих істин очистить людство і

відродяться чесноти життя. Та все ж ствердимо, що відродження суспільства, як дія

лежить в основі у внутрішньому світі окремої особистості. Особистість є ґрунтом для

змін в середовищі людства, та першими будуть іти, ті які є прозрівшими, мудрими і

вони будуть прикладом і навчителями іншим.

Однак у багатьох є питання: “Чи зобов’язані держави, суспільство, БОГ

захищати Душу окремої людини від страждань, від деградації?” Ми відповімо:

“ТАК!”

У них є великі можливості. Практично у всіх державах карають людей за

злодіяння, за пошкодження здоров’я людини, але немає ніде про відшкодування за

страждання Душі. От прийшла пора і тут цим інституціям суспільним зробити чималий

внесок для відновлення Духовності. Якщо вони не долучаться до відновлення забутих і

поганьблених істин, то ми можемо очікувати кінця цієї цивілізації.

Тому ми у всіх книгах закликаємо. Просимо кожного зрозуміти і відчути цю

потребу для змін у собі. Ось тут знову повторимо ті дії, які маємо для цього зробити

кожен і вже усвідомлено.

Звісно і Всесвіт буде все робити, щоб відновити рівновагу і дати позитивним

енергіям на відсоток два більше енергій. як це і було раніше. Та питання до кожного:

“ЧИ МИ ЗДАТНІ ПРИЙМАТИ ЦІ ЕНЕРГІЇ”? Що для цього потрібно нам?

- очищення від негативних енергій, починаючи зі зменшення у своєму житті

кількісті гніву, гордині, заздрощів, ненависті, жорстокості, жадібності, хитрості, людиноненависництва на расовій, міжнаціональній і міжконфесійній основі; відкинувши свою значимість з наявних грошей, майна, статусності суспільної;

- почати усвідомлювати потребу змін на краще у своїй поведінці і помаленьку

починати творити позитивні енергії в думках, словах, діях з славословіння

Життя і його якостей, яких нас навчив БОГ-Творець-святий Дух – це правди, доброти, благоговіння, любові;

- діяти і діяти так в творенні позитивних енергій, виходячи з того, що від нашого

устремління, нашої активності, нашого усвідомлення, бо це дає шанс відновити

їх у кожному, хто має життя і цим скоротити строки з двісті років до сімдесяти, знаючи те, що ми в цьому хаосі уже тридцять восьмий рік. Так от, якщо ми

почнемо зміни з цього часу, то доживе з нас хтось до відновлення рівноваги, до

гармонійних і гуманних взаємин. Головна проблема людства сьогодні – не

покращувати побутові умови життя, а спрямовуймо свій ум до позитивних дій, бо в цьому спасіння людства. ПОЧИНАЙМО ЛЮДИ З ДОБРОТИ! Прошу

Вас! У цьому наш шанс жити і життю радіти!

Ми багато в чому залежимо від промислів БОГа-Творця-святого Духа і тому

нам слід прислухатися до Його порад, а не встрявати в діла лукаві і лихі.

Можливо ці слова торкнуть струн Душі, ті струни божественної любові у

житті, милості, мягкості і лагідності, даної нам з народженням. Чи ми все таки щось

маємо у собі таке в своєму аналізуючому, прагматичному і раціональному умі, що не

можемо усвідомити того, що з можливості можна так просто щось подарувати, зробити

так безкорисно, доброго дня побажати.

Тому і прошу вас усіх: прийміть у своє життя чесноти Творця-Духа святого і

приєднуймося собою до цієї єдності цілісністю своєю!!!


Так, ідеї керують людським суспільством на протязі його існування. Люди

хотіли й хочуть маніпулювати іншими своїми діями. словами наповнюючи їх ідейками.

Правда-істина, теж є ідеологією суспільства. Вона не поширюється на звірів, чи на все

живе, яке має рух в собі, яке має духа у собі. Однак Істина є орієнтиром позитивного

розвитку людства, а ідеології задовільняють тільки маленьку частину спільноти з

міркувань вигоди і користі, тобто вони є ідеями негативними і тому несуть усьому

суспільству, те зло, яке поширюється і на все живе і навіть ставить під загрозу своє

існування, існування планети.

Так зріймо ж накінець в корінь - князі цього світу по своєму психотипу подібні

на суспільний увесь психотип. Доки залишки людства не усвідомлять, чи навколишнє

природне середовище їх не напоумить, доти в нас і будуть такі ж князі, як і ми у своєму

психічному мирку.

Тому, ми сьогодні у війні і це свідчить, що саме на цих теренах зібралося в

людях найбільше злоби (подібне є скрізь, де зло вибухає війнами).

От ми щось пишемо, говоримо, та й пересічний чоловік не хоче читати і не

здатен заявити, що це істинна в цих словах, чи омана. Досить небезпечна тенденція

спостерігається в середовищі людської спільноти - це зневіра у своїх можливостях

змінити себе, то цим і змінити світ людських взаємин; це байдужість тотальна до всіх

суспільних надбудов, вирощена у собі меншовартісність, як особистості; вирощена

узалежненість на основі ідеології очікування від держав, від богів милості, справедливості, грошей, пенсій, газу, електрики, землі - це ж усе наше спільне (ми

маємо це зрозуміти всі), як і оця смердюча споживацька поведінка - ми що без рук, без

ума зовсім, чи не знаємо, що для себе слід кожному і працювати собі. Ні одна держава

не зацікавлена в наших пропозиціях і про це свідчить те, що вони не печатають ці

книги, не поширюють їх, не хочуть культивувати ці позитивні якості в поведінці

людей. Вони через ЗМІ і всіма способами хочуть тримати людство у страху, в

дисципліні, виводячи в ідеал хіть ума і тіла підміняючи їх словом любов; правду і волю

підміняють словами негідними в суті й змісті - свобода, патріотизм і закони, майже всі

релігійні традиції поступають так, як і держави.

Тому ці голоси в пустелі, ігноруються, замулюються, забалакуються

пустопорожністю. Доки ми не усвідомимо цю брехню, зради істині, суть і могутність

зла і не почнемо змінювати самі свою поведінку, або організовуючи спілкуванням і

єднатися, бо саме добротою з правди і любові культивувати ці якості, як умова для

того, щоб було життя і це ЖИТТЯ було у радість всім. Людство уже привчене до ідей, ідола, ідеологій, тому нова ідеологія буде сприйматися умами легше, а це ідея і істина

збереження життя – ДОБРОТА з відновлення ПРАВДИ і ЛЮБОВІ – іншого путі нема.

Іншого виходу нема.

В добру путь Вам, люди! Та в таку, що Ви у собі узріли чоловіка!!!, а не

послідовника, прихильника і т.д.


Чого посада судді, поліцейського так негативно впливає енергетично на долю

дітей, онуків? Бо більшість із них вирішує долі інших і не з основ справедливості, а

тільки на законах держав і часто несправедливо, а також з, так званих, особистих

переконань, які притаманні даному суспільству, нації.

Чому в багатія такі нещасні і бідні діти і онуки? Бо його аура-енергії витають у

тому ж просторі брехні, несправедливості, не виконаних обіцянок, де перебувають їх

діти і онуки , насичуючи їх долі цими енергіями, які були лиш в думках, чи

проголошені в словах, а саме основне – в їх проявлених, чи таємних діях. Ми ж маємо

знати всі, що ми у своєму лицемірстві можемо приховати свою істину, чи гнилу личину

перед дітьми, перед собі подібними, та від Духа світлого і чесного сховатися не можна.

Ось чому весь творимий нами позитив віншує життя нащадкам, а наплоджуваний нами

негатив так невчасно приходить до цієї ж родини.

Навіть, коли ми вбиваємо ненароджених дітей в утробі матері, то ці енергії, як

антипод нелюбові зчитує сервер Всесвіту і, завдяки високоінтелектуальній пам’яті, формує чіп-душу для цього роду і ця енергія нелюбові переходить до дітей, онуків.

Тому в їх сім’ях різко зменшується народжуваність; тому в їх сім’ях більше суму, чим

радості.

И розглянули декілька ситуацій життєвих, щоб виразно побачити потік енергій

життя в матеріальному, приземленому світі наших життів і потоки божественних

світлих енергій і зрозуміти процес дії енергій зла – початок, дія і результат.

Розуміймо дію рівноваг небесних і земних, коли хочемо починати будь що у

своєму житті – чи це дасть нам відчуття щастя за ці дії і чи одночасно вони будуть во

благо іншим?

Для чого ці міркування? Для нас із Вами.

А Всесвіт, що не може без нас навести у всьому цьому порядок? Ні, не може.

Наші дії є зароджені енергії, як сигнали для Нього. Потім суголосні сигнали, чи

протилежні теж надходять до Нього. Далі надходить нам відповідь у підказках, порадах. Біда часто в тому, що ми не чуємо їх і тоді знову наплоджується зло уже й на

Всевишнього. Тобто, практично ми уже енергетично з’єднали свої дії з сатаною – він

взяв такого “діяча” під своє крило. Всевишній побачив наш вибір, нашу дію і

природньо прийняв ваш-наш вибір. То на кого ми ремствуємо? Все починається із нас –

як Благодать і Любов, то так і нещастя, і біда… Тому розуміючи це ми і маємо самі

перші кроки зробити для очищення себе від цих помилкових дій саме твореннями

прощень, доброти, милості і любові.

То що у Нього нема можливості готувати нам таку флешку з відповідною

програмою, щоб ми діяли зі Знань? Він може все, але саме ми часто пошкоджуємо ці

програми своїми корисливими бажаннями і звабами. По друге, Йому потрібна мала

кількість таких пророків, месій, прозрівших, святих, духівників вирощених природньо

в еволюційному порядку.

Ось і ці думки сьогодні до того, щоб з цього часу спільними стараннями нове

покоління на них духовно зросло і вже спільно готували умови, де зростатимуть такі

святі старці, яких сьогодні немає. Тому й пишу, бо знаю, що з думки зродимо ці слова, а вони ж бо від Творця-Духа святого, щоб знали і Ви, читачі, те, що кожен має певні

сили, вміння й розуму чуть, чуть і саме в такій мірі, яку придатні ми в цю мить нести.

Я здатен нести два відра води, а старий чоловік лишень піввідра, а дитина мала

лиш літр її донесе. То ось такі можливості і в житті ми маємо свої, коли від моці Духу у

собі, ми можемо носити різні кількості енергій позитивних, чи негативних.

Творець, як і батько наш фізичний не втручається у всі діла дітей дорослих, даючи час, щоб діти самі творили доброту і любов, а помилки вчилися виправляти, бо

їх участь буде лиш дотична, чи як підштовхування до активніших дій, а от дружки про

злу, як і сам лиходій великий, тут як тут, в розгар приносять енергії злі в додачу, і цим

розпалюють ще більше енергій злих. Тому і ці слова для розуміння того, що тільки ми

здатні їх зупинити. Бо в стані зла Ми не почуємо батьківські, чи Творця слова. Дехто

почує перегодя, а це буде додатковий час. Тож маймо й ми витримку у собі, щоб

розуміли завжди, що маленька іскра спалює стодолу велику – то не дмухаймо на неї

вчинками своїми, не гарячкуймо, а присядьмо у сім’ї-родині, чи звернімося до мудрих

людей, чи до духівника… І ми такою дією зупинимо розростання нових енергій у вогні.

Тому знаймо люди, знаймо всі, що скільки ми приносимо собі і в довкілля

іншим, то в семикратному розмірі отримуємо подібні енергії при житті, в залежності

від того – позитивні, чи негативні ми чинили.

Даруймо собі радість і благо людям в ниточці одній, то ми отримаємо

вервечку, тримаючись за яку, ми спізнаємо в житті все те щастя і любов, що нам Земля і

Всесвіт дав. Нестимемо більше і з подякою, і в радості, то цим і примножимоі їм ці

позитивні якості. Коли би люди розуміли ці процеси всі, то би спізнали Рай іще при

житті. А є серед нас і такі, якіне мають Благодатного вогню в собі і лиш чорніє гніт

одвічно, або є й ті, які плодять зло і інші пакості у житті, роздмухуючи вогонь

жорстокості, обманів, війн, то те ж вони й пожнуть у роду. Так, саме так Сущий дає

строк в поколінні. Два, щоб нащадки змогли виправити ці помилки, бо такі

наплоджувачі зла, несуть його відрами, то і довжина їм несе семикратно.

Знаймо, що позитивні, чи негативні енергії від наших дій єднаються між собою

і цією потугою своєю посилають у всесвіти, а там теж диявол з втіхою приймає їх і

тому в подяку, чи при проханнях злих посилає з привісками на Землю, чи окремим

особам. Тому й дива нема, що по всій Землі поширилися біди, бо ми при житті і

плодимо енергії злі, а наш помічник-сатана і доставляє їх сповна. Добре, що таких

приймачів-помічників у нього сьогодні є сповна.

До чого я веду? Для розуміння всіма, що кожен може себе змінити на краще і

цим змінимо на позитивну енергетику Землі, та і космос возрадіє таким діям на планеті

цій, посилаючи Благодать усім нам, сестри і брати. Вибір тут за нами.

Ось так людина діями своїми формує енергетичне наповнення просторів Землі, а вже разом вони дбають і про Всесвіт, а звідти вона розходиться по світах і нам в часи

лихоліть.


П.С.

Благодарую БОГа-Творця-Духа святого за здоров’я, за ці написані книжки, За

здатність нести доброту до всіх і змогу ділитися цим усім і зі всіма, щоб людина кожна

дитям божим названа була.

Хоча й писати почав пізно, та все життя я просив Святого Духа і Іісуса

Христоса зі сподвижниками святого Духа навчити мене доброти. Так, не виміряти її, та

й цього я щасливий і Їх люблю, і в їх присутності у Вас, читачі, знайшов ту придатну

ниву, де ці зерна засівав в уми. Яка душевна і духовна розмова-молитва зі Всевишнім у

цих книгах відбувалася й з людьми протягом майже років дев’яти і дійсно дозволяв такі

слова для усіх нести!!! Дійсно Він у Вас шепче, діє, і Вами людям ці прекрасні слова

сіє! То хіба більше щастя шукати треба, коли здатен до людей з такими словами

звертатись! ДЯКУЮ!!!

На цій книзі зупиняюсь і від щастя наповняюсь, дивлячись, як в діях

виливаюсь, чого і Вам усім бажаю!!!

А я дякую Тобі Всевишній за життя, і за чуття його ароматів щодня!

Слава Тобі Всевишній – вселюблячий, всещасливий, всещирий, всещедрий, вседобрий, всемилостивий, всемилосердний, все знаючий, всевідаючий, всемудрий в

усьому живому видимому і невидимому нині, прісно і на віки!!!

В добру путь Вам, сестри і брати!!!


В добру путь Вам, сестри і брати!!!


Тут Ви зможете ознайомитися і читати інші твори Сергія Миколина: сайт http://mikolin.com.ua/

e-mail: sergiymikolin@ukr.net

сторінка на facebook (Сергій Миколин)

сторінка групи «Світ Духовності» на facebook

сторінка групи «Філософія життя» на facebook


ОГЛАВКИ


СЛОВА ВІД УПОРЯДНИКА 2

СЛОВА ЧИТАЧУ 2

ПРЕДТЕЧІ 3

ВИЗРІЛІ ПОТРЕБИ І ДЖЕРЕЛА ЗНАНЬ 5

ПРОЕКТ СВІТОБУДОВИ 6

ПЕРЕШКОДИ 8

НАБЛИЖЕННЯ 11

ВІДНОВЛЕННЯ 12

ПРОЗРІННЯ І ТВОРЧІ ПОШУКИ СЕБЕ 20

ВПЛИВ СЕРЕДОВИЩА НА ЛЮДИНУ 26